Справа № 350/1663/24
Номер провадження 2/350/52/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2025 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Бейка А.М.,
секретаря судового засідання Маєвської С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,
представника позивача (в режимі відеоконференції) Жарського Т.В.,
представника відповідача Родікова І.С.,
суд,-
І. Стислий виклад позицій сторін :
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Денега Д.М. звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідача, у якій просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 51734584 від 23.03.2020, згідно якого ОСОБА_2 набув у власність 482/1000 частки будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на 482/1000 будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі.
В основу своїх позовних вимог представник позивача зіслався на те, що мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Барі, Онтаріо. ОСОБА_1 згідно заповіту №573-558 від 06.06.2014, посвідченого в Генеральному консульстві України в Торонто (Канада), є спадкоємцем ОСОБА_3 та її правонаступником в матеріальних та процесуальних правовідносинах.
Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали місце ряд спорів, що розглядались в судовому порядку (зокрема справи №350/1839/17 та №350/1590/18).
Предметом спору в рамках цих двох згаданих справ було 482/1000 частки домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_1 .
Щодо справи 350/1839/17.
Постановою Верховного Суду від 18.12.2019 р. у справі №350/1839/17 було остаточно вирішено спори щодо належності спірного майна. Зокрема скасовано всі попередні рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а в позові ОСОБА_4 про визнання правочинів, на підставі яких ОСОБА_3 набула спірне майно, відмовлено в повному обсязі.
Щодо справи №350/1590/18.
Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 350/1590/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Жарський Тарас Володимирович задоволено: рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 , про реальний розподіл спільного майна відмовлено.
Відтак, існує необхідність у визнанні за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , на 482/1000 частки домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_1 , якою незаконно володіє ОСОБА_2 .
Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Жарський Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав та доводів, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив,що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було ряд судових спорів з приводу спірного майна, а саме 482/1000 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Так по справі №350/1839/17 про визнання договорів дарування недійсними, та по справі №350/1590/18 про реальний розподіл спільного майна судами першої та апеляційної інстанцій винесено позитивні рішення на користь ОСОБА_4 . На підставі даних рішень останній звернувся до державного реєстратора і зареєстрував право власності на спірну частку вищевказаного будинковолодіння. ОСОБА_3 звернулася з касаційною скаргою на рішення судів по справі №350/1839/17 і Верховним судом було винесено постанову від 18.12.2019 якою скасовано рішення попередніх інстанцій, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено і фактично підтверджено дійсність договорів від 29.07.2005 та 11.06.2009. Також ОСОБА_3 оскаржила в касаційному порядку рішення попередніх інстанцій по справі 350/1590/18 і Верховним судом було винесено позитивне рішення на користь останньої. Зазначив, що право власності на спірну частку вищевказаного домоволодіння зареєстроване за ОСОБА_4 без жодних правових підстав, а тому останній не мав права дарувати його відповідачу, тому підлягає скасуванню рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень згідно якого ОСОБА_2 набув у власність 482/1000 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 . А за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на вищевказану частку будинковолодіння, оскільки він являється спадкоємцем спадкового майна за заповітом після смерті ОСОБА_3 , якій належала вказана частка будинковолодіння на підставі договорів дарування від 29.07.2005 року та 11.06.2009 року.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Родіков І.С. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, додатково пояснив, що жодним рішенням Верховного суду на які посилається сторона позивача не встановлено дійсність чи недійсність договорів дарування від 29.07.2005 року та 11.06.2009 року. Так у постанові Верховного суду по справі №350/1839/17 колегія суддів встановила, що ОСОБА_4 , як особа, що має речове право обрав неналежний та неефективний спосіб захисту, застосування якого не призводить до поновлення його порушених прав, у зв`язку з чим пред`явлені ним позовні вимоги до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними не підлягають задоволенню. Більше того Постановою Верховного суду від 12.02.2020 року визнано правомірною реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , зокрема встановлено, що державна реєстрація права власності за ОСОБА_4 була проведена на підставі договору дарування від 07.07.1997 року, а не на підставі заочного рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2017. Таким чином ОСОБА_4 будучи власником спірної частки будинковолодіння міг розпоряджатися вказаним майном на власний розсуд, а тому правових підстав для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на зазначену вище частку будинковолодіння немає.
ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі :
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 30.09.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив відкрите підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи.
25.10.2024 представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Денега Д.М. направив через підсистему «Електронний суд» клопотання про здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції за допомогою електроннного ресурсу Онлайн сервіс відеозв`язку «EasyСon», з врахуванням власних технічних засобів (а.с. 64).
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25.10.2024 у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 адвоката Денеги Д.М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено (а.с. 66).
20.12.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Денега Д.М. направив через підсистему «Електронний суд» заяву про проведення підготовчого судового засідання у справі без участі позивача та його представника, в якій також вказав,що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду (а.с. 72).
30.12.2024 адвокат Жарський Т.В. направив через підсистему «Електронний суд» заяву про залучення його до участі у розгляді справи в якості представника позивача ОСОБА_3 (а.с. 74-75).
03.01.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Жарський Т.В. направив через підсистему «Електронний суд» клопотання про здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції за допомогою електронного ресурсу «Онлайн сервіс відеозв`язку «EasyСon», з врахуванням власних технічних засобів (а.с. 78).
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06.01.2025 клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жарського Т.В. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Судове засідання призначене на 08.01.2025 постановлено проводити із адвокатом Жарським Т.В. дистанційно в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до вимог Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС (а.с.83).
07.01.2025 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Родіков І.С. направив на адресу суду заяву про проведення підготовчого судового засідання по даній справі, яке призначено на 10.30 год. 08.01.2025 без його участі, не заперечив проти призначення справи до судового розгляду. Крім цього просив долучити до матеріалів справи Постанову Верховного Суду у справі №350/2058/18, яка повністю підтверджує безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та оглянути дану справу в судовому засідання (а.с.84).
08.01.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Жарський Т.В. направив через підсистему «Електронний суд» заяву в якій просив провести судовий розгляд справи на стадії підготовчого провадження без його участі, справу призначити до судового розгляду (а.с.92).
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 08.01.2025 підготовче провадження закрито справу призначено до судового розгляду (а.с.95).
20.05.2025 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Родіков І.С. направив на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи та призначення судового засідання на інший день та час, у зв`язку з зайнятістю в розгляді інших справ (а.с. 103).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
Відповідно до копії заповіту посвідченого консулом Генерального консульства України в м. Торонто (Канада) від 06.06.2014 року ОСОБА_3 все своє майно в рівних долях заповіла своїй дочці ОСОБА_6 та синові ОСОБА_1 (а.с.37).
ОСОБА_1 належним чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки звернувся з відповідною заявою в нотаріальну контору що підтверджується копією заяви про прийняття спадщини за заповітом від 13.05.2020 року (а.с.36).
ОСОБА_7 відмовилася від прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 на користь свого брата ОСОБА_1 , що підтверджується копією заяви про відмову від прийняття спадщини від 13.05.2020 (а.с.53).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №206725363 від 13.04.2020, право власності на 482/1000 частини будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , 23.03.2020 зареєстровано приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Ковальчуком Т.П. за ОСОБА_2 . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51734584 від 23.03.2020. Підстава виникнення права власності: Договір дарування 482/1000 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, серія та номер 347, виданий 23.03.2020 приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Ковальчуком Т.П.;
право власності на 518/1000 частини будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , 14.06.2018 зареєстровано державним реєстратором Брошнів-Осадської селищної ради об`єднаної територіальної громади Рожнятівського району Івано-Франківської області Витвицькою Т.І. за ОСОБА_3 . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:41696633 від 20.06.2018. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1-699, виданий 12.07.2006, державним нотаріусом Ничипорчук І.Б., частка змінена на підставі рішення Рожнятівського районного суду, справа №350/1839/17 від 29.12.2017, та постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області, справа №350/1839/17 від 10.05.2018 (а.с.39-41).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №375424099 від 22.04.2024, право власності на 518/1000 частини будинковолодіння, який розташований по АДРЕСА_1 , 21.06.2022 зареєстровано приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Присяжнюк С.М. за ОСОБА_1 . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:63944899 від 22.06.2022. Документи, подані для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 236, виданий 21.06.2022 приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Присяжнюк С.М. (а.с.42-44).
У листотпаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 29 липня 2005 року його батько ОСОБА_8 передав безоплатно у власність 482/1000 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_5 (брату позивача), який в подальшому подарував це майно ОСОБА_3 , про що свідчить договір дарування від 11 червня 2009 року. Однак ОСОБА_8 не мав права розпоряджатися вказаним майном, оскільки за договором дарування від 07 липня 1997 року, укладеним між його батьками, він був власником спірної частини домоволодіння.
Заочним рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2017 року по справі №350/1839/17, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування 482/1000 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , посвідчений 29 липня 2005 року нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С. Д. та зареєстрований в реєстрі за № Д-366. Визнано недійсним договір дарування 482/1000 частин домоволодіння, що знаходиться по по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений 11 червня 2009 року нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С. Д. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1531.
Постановою Верховного Суду від 18.12.2019 по справі №350/1839/17 касаційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 задоволено, скасовано всі попередні рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування укладених 29 липня 2005 року згідно якого батько ОСОБА_4 - ОСОБА_8 передав безоплатно у власність 482/1000 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_5 (брату позивача), який в подальшому подарував це майно ОСОБА_3 , про що свідчить договір дарування від 11 червня 2009 року недійсними, відмовлено.
Верховний суд прийшов до висновку, що задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що ОСОБА_4 довів ті обставини, на які посилався як на підставі своїх вимог. Однак ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не застосували вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не врахували, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом пред`явлення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України.
При цьому право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсними правочинів, за якими майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення статті 216 ЦК України, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і набувача.
За таких обставин ОСОБА_4 як особа, що має речове право, обрав неналежний та неефективний спосіб захисту, застосування якого не призводить до поновлення його порушених прав, у зв`язку з чим пред`явлені ним позовні вимоги до ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними не підлягають задоволенню.
У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про реальний розподіл спільного майна посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 07 липня 1997 року він є власником 482/1000 частки домоволодіння, яке складається з житлового будинку, загальною площею 91,6 кв. м, житловою площею 56,3 кв. м, позначеного в плані літ. «А», літньої кухні, площею 19,0 кв. м, позначеної в плані літ. «Б», гаражу, площею 30,8 кв. м, позначеного в плані літ. «В», сараю, площею 52,8 кв. м, позначеного в плані літ. «Г» та літ. «Д», вбиральні, площею 1,0 кв. м, позначеної в плані літ. «Ж», металевих воріт, площею 8,4 кв. м, позначених в плані № 1, огорожі з металевої сітки, площею 200,0 кв. м, позначеної в плані № 2 та колодязя, позначеного в плані АДРЕСА_2 . Інша частина цього домоволодіння (518/1000) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 липня 2006 року належить ОСОБА_3 .
ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_3 заперечує його право власності на 482/1000 частки спірного домоволодіння, тому він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
Заочним рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2019 року по справі №350/1590/18, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, позов ОСОБА_4 задоволено.
ОСОБА_4 482/1000 часток та наступні приміщення житлового будинку літ. «А»: 1-2 комору площею 7,20 кв. м, вартістю 14 908 грн, 1-3 кухню площею 17,40 кв. м, вартістю 36 028 грн, 1-4 житлову кімнату площею 19,10 кв. м, вартістю 39 547 грн, всього по житловому будинку 43,70 кв. м, загальною вартістю 90 483 грн, 395/100 частко огорожі № 2, вартістю 6 008 грн, гараж літ. «В», вартістю 38 452 грн.
ОСОБА_3 518/1000 часток та наступні приміщення житлового будинку літ. «А»: 1-1 коридор площею 8,00 кв. м, вартістю 16 564 грн, 1-5 житлову кімнату площею 19,00 кв. м, вартістю 39 340 грн, 1-6 житлову кімнату площею 18,20 кв. м, вартістю 37 684 грн, всього по житловому будинку 47,90 кв. м, загальною вартістю 99 179 грн, літню кухню лі. «Б», вартістю 29 958 грн, сарай літ. «Г», «Д», вартістю 23 162 грн, вбиральню літ. «Ж», вартістю 3 193 грн, ворота № 1, вартістю 1 516 грн, 605/100 часток огорожі № 2, вартістю 9 201 грн, колодязь № 3, вартістю 6 667 грн.
Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року по справі № 350/1590/18 касаційну скаргу ОСОБА_3 від імені якої діє адвокат Жарський Т.В. задоволено: рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 , про реальний розподіл спільного майна відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення суд взяв до уваги постанову Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 350/1839/17 якою заочне рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними відмовлено. Прийшов до висновку, що ОСОБА_4 не є власником 482/1000 частки домоволодіння на АДРЕСА_1 , а тому є неналежним позивачем у цій справі і з цих підстав йому необхідно відмовити у задоволенні позову.
У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області з позовом до державного реєстратора Брошнів-Осадської селищної ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області Витвицької Т.І., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора посилаючись на те, що із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 20 червня 2018 року, вона дізналася, що державним реєстратором Брошнів-Осадської селищної ради Витвицькою Т.І. було прийнято рішення від 20 червня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 41696633.
На підставі цього рішення державного реєстратора внесено відомості про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 482/1000 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . Підставою для виникнення у ОСОБА_4 право власності зазначено договір дарування від 07 липня 1997 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С. Д.
Вважає, що таке рішення державним реєстратором прийнято необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки жодних підстав для реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості за ОСОБА_4 не було.
Так, між нею та ОСОБА_4 існує спір з приводу 482/1000 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , який знаходиться на розгляді у суді.
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2019 року по справі №350/2058/18, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12.02.2020 по справі №350/2058/18 рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківсткої області від 19 лютого 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду залишено без змін. Ухвалюючи зазначене рішення Верховний суду прийшов до висновку, що «Твердження заявника, що у державного реєстратора не було правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, оскільки з приводу цього майна існує спір, який знаходиться на розгляді в суді, який остаточно не вирішено, на правильність висновків судів не впливає, оскільки державна реєстрація права власності державним реєстратором була проведена на підставі договору дарування від 07 липня 1997 року, а не на підставі заочного рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2017 року. Посилання позивача на оскарження у касаційному порядку вказаного рішення суду не має правового значення, оскільки підставою для прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення був правочин, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації».

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування :

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як визначено ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

А відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування за заповітом мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який обчислюється з часу відкриття спадщини.

За змістом ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Як визначено ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до п.4.18 Глави 10 Розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 № 296/5, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будучи спадкоємцем за заповітом просив визнати за ним право власності на належні останній згідно договорів дарування від 29 липня 2005 та 11 червня 2009 року 482/1000 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , право власності на яке неправомірно зареєстровано за ОСОБА_2 згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 51734584 від 23.03.2020 року.

Звертаючись з даним позовом до суду сторона позивача ствердила що ОСОБА_4 без жодних правових підстав зареєстрував право власності на 482/1000 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 року на підставі рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області №350/1839/17 від 29.12.2017 по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, яке залишено без змін Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.05.2018 згідно з якими визнано недійсними договір дарування 482/1000 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 29.07.2005 року та договір дарування 482/1000 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 11.06.2009 року, які в подальшому були скасовані Верховним Судом, тому останній не мав права розпоряджатися даним майном.

При вирішенні даної справи, взято до уваги обставини, які встановлені рішеннями Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі №350/1839/17 та від 12 лютого 2020 по справі №350/2058/18 на які посилаються сторони по справі.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так Постановою Верховного Суду від 18.12.2019 по справі №350/1839/17 скасовано всі попередні рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування укладених 29 липня 2005 року згідно якого батько ОСОБА_4 - ОСОБА_8 передав безоплатно у власність 482/1000 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_5 (брату позивача), який в подальшому подарував це майно ОСОБА_3 , про що свідчить договір дарування від 11 червня 2009 року недійсними, відмовлено.

Суд прийшов до такого висновку, оскільки вважав, що ОСОБА_4 як особа, що має речове право, обрав неналежний та неефективний спосіб захисту, застосування якого не призводить до поновлення його порушених прав, у зв`язку з чим пред`явлені ним позовні вимоги до ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними не підлягають задоволенню.

Разом з тим Верховний суд своєю постановою від 12 лютого 2020 по справі №350/2058/18 залишив в силі рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року згідно яких у задоволенні позову ОСОБА_3 до державного реєстратора Брошнів-Осадської селищної ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області Витвицької Т.І., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора було відмовлено. У зазначеній постанові, судом встановлено, що державна реєстрація права власності за ОСОБА_4 на 482/1000 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 державним реєстратором була проведена на підставі договору дарування від 07 липня 1997 року, а не на підставі заочного рішення Рожнятівського районного суду від 29 грудня 2017 року.

З огляду на вищезазначене можна зробити висновок, що ОСОБА_4 правомірно набув право власності на 482/1000 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке вподальшому відчужив відповідачу по справі ОСОБА_2 , тому позивач ОСОБА_3 не може претендувати на спадкування зазначеного майна оскільки таке його матері ОСОБА_3 не належало, і відповідно не входило до складу спадщини.

Враховуючи вищевикладені обстави у їх сукупності та беручи до уваги всі встановлені судом факти та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження, повністю спростовані поданими представником відповідача письмовими доказами, а тому у їх задоволенні позивачу слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , а скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень згідно якого ОСОБА_2 набув у власність 482/1000 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 в даному випадку є похідними, то і в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

VI. Розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 41 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відтак судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 13.06.2025.

Суддя А.М.Бейко