Пр.№2-др/756/94/25
У Х В А Л А

27 червня 2025 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.
секретаря Любін А.Ю.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Бережного Ярослава Вікторовича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Доступні фінанси» про визначення часток в праві спільної сумісної власності та зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 06.06.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Бережного Ярослава Вікторовича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Доступні фінанси» про визначення часток в праві спільної сумісної власності та зняття арешту з нерухомого майна задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 і проведено його поділ у наступний спосіб:

-визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

-визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ..

11.06.2025 позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що суд не вирішив її вимоги про визначення частки у справі спільної сумісної власності на зазначену вище квартиру за позивачем і відповідачем у розмірі по частці. Зазначає, що рішення суду не дає змоги реалізувати право, яке підлягало захисту, а саме встановлення частки у праві спільної сумісної власності та проведення державної реєстрації змін до речових прав на квартиру.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

У відповідності до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України, учасники справи для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 за позивачем та відповідачем ОСОБА_2 в розмірі (одній другій) частці. А також, зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Бережного Я.В. зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який накладено в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі постанови про опис та арешт майна від 19.10.2021.

Як вже зазначалось вище, задовольняючи позовні вимоги частково рішенням суду від 06.06.2024, суд визнав зазначену квартиру спільною сумісною власністю подружжя і здійснив її поділ у рівних частках, а також відмовив у знятті арешту з квартири.

Це рішення було оскаржено позивачкою в апеляційному порядку і постановою Київського апеляційного суду від 16.04.2025, рішення суду першої інстанції залишено без зміни.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувались спільністю придбаного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 і тим, що накладений на неї, у межах виконавчого провадження, арешт порушує її права як співвласника цього майна. Вважала при цьому, що дії приватного виконавця щодо накладення арешту на майно є неправомірними.

Способи захисту цивільного права визначені ст.16 ЦК України. Зокрема, одним зі способів захисту права у випадку його порушення, невизнання чи оспорювання є визнання права.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia». Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Саме визнавши право позивачки на частку у спільному майні суд, застосовуючи принцип «jura novit curia», суд здійснив захист прав позивачки, оскільки вона у поданій заяві посилалась на положення ст.ст.68, 70 СК України, ст.368 ЦК України.

Визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами підлягає вирішенню у порядку ст.443 ЦПК України за подання державного чи приватного виконавця.

Такого подання до суду не надходило, вимога про захист порушених при виконанні судового рішення прав надійшла від позивачки ОСОБА_1 у вигляді позовної заяви, яка була вирішена судом.

Доказів того, що рішення суду не дозволяє позивачці реалізувати свої права на державну реєстрацію речового права заява про ухвалення додаткового рішення не містить. У випадку наявності таких ускладнень для виконання рішення учасники справи вправі скористатись процесуальним правом на зміну (встановлення) способу чи порядку виконання рішення, його роз`яснення тощо.

З огляду на викладене, підстав для ухвалення додаткового рішення у справі суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України , суд ,-

У Х В А Л И В :

Відмовити в ухваленні додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Бережного Ярослава Вікторовича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Доступні фінанси» про визначення часток в праві спільної сумісної власності та зняття арешту з нерухомого майна.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя: А.М.Майбоженко