ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/190/25 Справа № 192/1877/20 Суддя у 1-й інстанції - Кітов О. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АУРІС-АВТО» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року в цивільній справі номер 192/1877/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АУРІС-АВТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, перевід прав покупця, припинення права власності на земельну ділянку та скасування запису про право власності,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області звернулось ТОВ «АУРІС-АВТО» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, перевід прав покупця, припинення права власності на земельну ділянку та скасування запису про право власності, з урахуванням уточненої позовної заяви обґрунтовувало свої позовні вимоги тим, що 26 травня 2016 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір оренди належної останній земельної ділянки площею 1,00 га (кадастровий номер :01:081:0009) строком на 7 років. Починаючи з 2018 року, відповідачка ОСОБА_1 почала ухилятись від отримання орендної плати в рамках укладеного договору оренди.

Водночас, 05 жовтня 2020 року позивачу стало відомо про те, що 26 червня 2017 року між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. за реєстровим №1285.

Проте, договір оренди, укладений 26 травня 2016 року, станом на момент розгляду справи є діючим, не є припиненим або розірваним, недійсним не визнавався і позивач вважає, що укладанням оскаржуваного договору купівлі-продажу від 26 червня 2017 року, про який йому стало відомо 05 жовтня 2020 року, відповідачка ОСОБА_1 , не зважаючи на той факт, що вона є власником земельної ділянки, яка не мала права відчужувати вказану земельну ділянку без попередження та надання пропозиції про її придбання ТОВ «АУРІС-АВТО», порушила законні права позивача як належного орендаря за договором.

З урахуванням того, що законодавчо не врегульовано питання щодо переведення прав та обов`язків покупця на підставі ст. 9 Закону України «Про оренду землі», позивач просив суд про застосування аналогії закону, відповідно до ст. 8 ЦК України, якою визначено, що, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини.

Позивач також вважав, що до даних правовідносин повинна бути застосована ст. 362 ЦК України, оскільки у разі продажу власності з порушенням переважного права купівлі позивач може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця.

Позивач просив суд:

- визнати недійсним договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною за р.№1285 від 26 червня 2017 року, щодо земельної ділянки загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером :01:081:0009, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, укладений ОСОБА_1 з ОСОБА_2 ;

- перевести на Товариство з обмеженою відповідальністю «АУРІС-АВТО» права та обов`язки покупця по договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною за реєстровим номером 1285 від 26 червня 2017 року, щодо земельної ділянки загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером :01:081:0009, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, укладеному між ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , визнавши право власності на земельну ділянку загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером :01:081:0009, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за Товариством з обмеженою відповідальністю «АУРІС-АВТО»;

- припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером :01:081:0009, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області;

- визнати недійсним та скасувати запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №1285, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35873951 від 26 червня 2017 року, здійсненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кокосадзе Лілією Вячеславівною;

- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АУРІС-АВТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., про визнання договору купівлі продажу земельної ділянки недійсним, перевід прав покупця, припинення права власності на земельну ділянку та скасування запису про право власності відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився позивач ТОВ «АУРІС-АВТО», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте без достатнього з`ясування обставин та з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.06.2017 року свідчить про те, що нотаріус переконалась у відповідності даного правочину нормам закону та в тому, що дана земельна ділянка не підпадає під дію мораторію, тому позивач не вбачав необхідності оспорювати договір з мотивів його нікчемності. Позивач вважає, що суд першої інстанції протиправно відхилив той факт, що правочин нотаріально посвідчений, а для визнання його нікчемним суд повинен був з`ясувати, які конкретні обставини ставлять під сумнів правомірність такого правочину, та якими доказами ці сумніви підкріплюються.

Окрім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 , діючої в інтересах ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :01:081:0009, набувалась ОСОБА_1 в особисту приватну власність внаслідок приватизації. В нижній частині даної заяви міститься підпис нотаріуса, яким підтверджено факт перевірки нотаріусом вказаного у заяві.

Скаржник вважає, що при визнанні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.06.2017 року №1285 нікчемним правочином, суд першої інстанції порушив основоположний принцип цивільного законодавства «презумпції правомірності правочину», а також принцип цивільного судочинства «диспозитивності цивільного судочинства», та в результаті прийняв протиправне рішення. Крім того, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.06.2017 року нікчемним правочином не входить до сукупності позовних вимог позивача та меж доказування, в рамках яких позивач зобов`язаний надавати до суду докази на підтвердження своїх вимог, а тому суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог позивача, що суперечить положенням чинного законодавства.

Жодного доказу того, що дана земельна ділянка була набута ОСОБА_1 внаслідок виділення в натурі земельних часток (паїв), матеріали справи не містять. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.06.2017 року з мотивів заборони відчуження предмету договору в судовому порядку не оспорювався, проте суд за відсутності доказів та достатніх підстав вирішив, що земельна ділянка, все ж таки підпадала під дію мораторію, що суперечить засадам справедливого та об`єктивного судочинства.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АУРІС-АВТО» задоволено частково. Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 20 березня 2024 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто», в інтересах якого діє адвокат Дударенко Анастасія Дмитрівна, задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача ТОВ «Ауріс-Авто» адвокат Дударенко А.Д. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бут Н.В. апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 та третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа приватний нотаріус Кокосадзе Л.В. подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 199, 200, 203, том 3).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП №077598 спірна земельна ділянка була надана відповідачці ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Солонянської районної державної адміністрації №104-р-05 від 02 січня 2005 року (а.с. 45, том 1).

26 червня 2016 року між позивачем ТОВ «АУРІС-АВТО» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір оренди належної останній земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,0 га (кадастровий номер :01:081:0009), що розташована на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 7 років, який був зареєстрований 28 травня 2016 року, що вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 05 жовтня 2020 року (номер інформаційної довідки 226869566) (а.с. 5-7, 10-11, том 1).

Відповідно до п. 29 договору оренди сторонами визначено, що орендар має переважне право на придбання у власність об`єкту оренди у разі його продажу та переважного права за різних умов на поновлення договору оренди (а.с. 6, том 1).

26 червня 2017 року між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. за реєстровим номером 1285 (а.с. 44-44зв, том 1).

За умовами даного договору відповідачка ОСОБА_1 продала, а відповідач ОСОБА_2 купив у власність, належну ОСОБА_1 на праві власності земельну ділянку площею 1,0 га (кадастровий номер :01:081:0009), яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, Василівська сільська рада та надана для ведення особистого селянського господарства. Продаж ділянки вчинено за домовленістю сторін за ціною 34800,00 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що під час судового розгляду справи позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка отримана відповідачкою ОСОБА_1 як в порядку приватизації безоплатно, так і в порядку виділення її в натурі (на місцевості), а цільове призначення спірної земельної ділянки «ведення особистого селянського господарства» підпадає під дію мораторію, умови якого визначені у п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на 26 червня 2017 року), та який діє до набрання чинності законами України Про державний земельний кадастр та Про ринок земель, але не раніше 01 січня 2012 року, з огляду на що ОСОБА_1 не мала законного права на відчуження спірної земельної ділянки, яка в свою чергу не могла бути предметом договору купівлі-продажу та його державної реєстрації, а тому, в силу нікчемності правочину, що не потребує визнання судом його недійсним, позивач обрав невірний спосіб захисту прав та інтересів, установленим законом.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частини перша статті 526 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Конституційний Суд України у пункті 3.5 Рішення у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «Автосервіс» щодо офіційного тлумачення положень статей 177, 760, частини другої статті 777 ЦК України (справа про переважне право наймача на придбання військового майна), від 10 грудня 2009 року № 31-рп/2009 зазначив, що у статті 777 ЦК України визначено два переважних права наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, перед іншими особами, а саме: на укладення договору найму на новий строк та на придбання майна у разі його продажу.

Чинне цивільне законодавство не регламентує процедуру реалізації переважного права на викуп об`єкта оренди, передбаченого частиною другою статті 777 ЦК України, а тому відповідно до частини першої статті 8 ЦК України (аналогія закону) до спірних правовідносин застосовуються положень статті 362 ЦК України, як до подібних за змістом правовідносин, що виникають при реалізації переважного права на купівлю частки у справі спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Отже, закріплене наведеною нормою правило покликане гарантувати права інших співвласників щодо переважної купівлі частки у праві спільної часткової власності. Водночас, будучи наділеними правом на переважну купівлю частки у праві спільної часткової власності, інші співвласники тим не менш не мають жодних привілей щодо ціни та інших умов, на яких має намір продати свою частку співвласник відчужувач.

Згідно з частиною другою статті 362 ЦК України продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Таким чином, для забезпечення здійснення переважного права інших співвласників на купівлю продавець зобов`язаний повідомити інших співвласників про свій намір продати частку. У повідомленні обов`язково має бути визначена ціна, а інші умови продажу мають бути вказані, якщо вони визначаються продавцем, як істотні для укладення даного договору (наприклад, строки розрахунків, форма, у якій співвласник бажає укласти договір на інші умови, досягнення згоди в яких є необхідним для укладення договору).

Зі змісту наведеної норми вбачається, що суб`єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно, і протягом десяти днів якщо предметом договору купівлі-продажу є рухоме майно. При цьому, «здійсненням переважного права» слід вважати передання (надіслання) продавцю оферти щодо укладення основного або попереднього договору купівлі-продажу частки.

Якщо власник майна наймодавець не повідомив наймача про свій намір продати майно, а уклав договір його купівлі-продажу з іншою, третьою особою (як покупцем), то таким чином фактом укладення такого договору порушується право наймача і, відповідно, він має право на захист свого

права, в тому числі й у судовому порядку.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець (частина четверта статті 362 ЦК України).

Умовами задоволення позову наймача про переведення на нього прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу майна, яке він наймає, є наступні обставини: наймач належним чином виконував свої обов`язки за договором найму; власник (наймодавець) продав майно іншій, третій особі, з порушенням переважного права наймача на купівлю цього майна; наймач вніс на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі №201/10030/17 (провадження №61-39220св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі №909/337/19 (провадження №12-35гс20) дійшла висновку, що вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу речі сама по собі не може вважатися ефективним способом захисту порушеного переважного права наймача (орендаря) на придбання такої речі. Адже в результаті задоволення такої вимоги право такої особи захищене не буде, що змусить наймача (орендаря) звертатися до власника з пропозицією відчуження речі на тих самих умовах, що були передбачені договором купівлі-продажу, який визнаний недійсним, а в разі незгоди власника до суду із новим позовом.

Отже, належним способом захисту переважного права наймача (орендаря) на купівлю орендованого нерухомого майна, який належним чином виконує свої обов`язки відповідно до умов договору та закону, у разі продажу речі, переданої у найм (оренду), є переведення на наймача (орендаря) прав та обов`язків покупця відповідної речі.

Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП №077598 спірна земельна ділянка була надана відповідачці ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Солонянської районної державної адміністрації №104-р-05 від 02 січня 2005 року.

26 червня 2016 року між позивачем ТОВ «АУРІС-АВТО» та відповідачкою ОСОБА_1 укладений договір оренди належної останній земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,0 га (кадастровий номер :01:081:0009), що розташована на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 7 років, який зареєстрований 28 травня 2016 року, що вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 05 жовтня 2020 року (номер інформаційної довідки 226869566) та договору оренди земельної ділянки №8.

Відповідно до п. 29 договору оренди сторонами визначено, що орендар має переважне право на придбання у власність об`єкту оренди у разі його продажу та переважного права за різних умов на поновлення договору оренди.

26 червня 2017 року між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. за реєстровим номером 1285. За умовами даного договору відповідачка ОСОБА_1 продала, а відповідач ОСОБА_2 купив у власність належну ОСОБА_1 на праві власності земельну ділянку площею 1,0 га (кадастровий номер :01:081:0009), яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, Василівська сільська рада та надана для ведення особистого селянського господарства. Продаж ділянки вчинено за домовленістю сторін за ціною 34800,00 грн

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права на придбання земельної ділянки шляхом переходу переважного права покупця за спірним договором купівлі-продажу земельної ділянки, належної ОСОБА_1 на праві приватної власності, отриманої в порядку її приватизації.

Проте, судом першої інстанції під час судового розгляду та ухваленню рішення не з`ясовані обставини чи виконував позивач, як орендар, свій обов`язок щодо своєчасної та повної сплати орендної плати власнику земельної ділянки ОСОБА_1 , що є обов`язковою підставою для існування у

позивача такого переважного права покупця.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним судом встановлено, що ТОВ «Ауріс-Авто» до позову долучено, зокрема: копії видаткових касових ордерів ТОВ «Ауріс-Авто» від 17 серпня 2016 року, від 26 серпня 2016 року, від 05 грудня 2017 року, від 21 листопада 2018 року, згідно з якими ОСОБА_1 видано орендну плату у грошовому еквіваленті (а.с. 12, 12зв, 13, том 1).

До матеріалів справи долучено відповідь відділу у Солонянському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, з якої вбачається, що, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером :01:081:0009 не відноситься до земель пайового фонду та не підпадає під дію мораторію на відчуження (а.с. 173, том 1).

Проаналізувавши викладене вище, а також враховуючи правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №192/1876/20, апеляційний суд приходить до висновку про належне виконання ТОВ «Ауріс-Авто» зобов`язань зі сплати орендної плати ОСОБА_1 за договором оренди землі від 26 червня 2016 року, а також внесення на депозитний рахунок Солонянського районного суду Дніпропетровської області 34800,00 грн (а.с. 116, том 1), на виконання вимог частини четвертої статті 362 ЦК України, яка відповідає повній вартості земельної ділянки, визначеної договором купівлі-продажу від 26 червня 2017 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, апеляційним судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не повідомила позивача про намір продати належну їй земельну ділянку у порядку, визначеному у статті 362 ЦК України.

За таких обставин, виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права у належний спосіб з доведенням належними та допустимими доказами свого переважного права покупця у договорі купівлі-продажу від 26 червня 2017 року щодо земельної ділянки загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером :01:081:0009, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, а також що земельна ділянка з кадастровим номером :01:081:0009 не відноситься до земель пайового фонду та не підпадає під дію мораторію на відчуження.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд також вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є недоречними, а тому задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Ауріс-Авто» щодо припинення права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку та визнання недійсним і скасування запису про право власності останнього на цю земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, апеляційний суд вважає, що такі вимоги задоволенню також не підлягають з наведених вище підстав.

Припинення права власності на земельну ділянку передбачено статтею 378 ЦК України за рішенням суду, але виключно за наявності підстав встановлених законом, шляхом визнання права власності за ТОВ «Ауріс-Авто» само по собі підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Розділом IV Проведення державної реєстрації прав Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Наведені в апеляційній скарзі доводи частково заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням судового рішення про задоволення позовних вимог в частині переведення з ОСОБА_2 на ТОВ «Ауріс-Авто» прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною за реєстровим номером 1285 від 26 червня 2017 року щодо земельної ділянки загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером :01:081:0009, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, укладеному між ОСОБА_1 з ОСОБА_2 ; визнавши право власності ТОВ «Ауріс-Авто» на земельну ділянку площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер :01:081:0009, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.

Як наслідок, апеляційний суд вважає необхідним перевести ОСОБА_2 грошові кошти внесені ТОВ «Ауріс-Авто» на депозитний рахунок Солонянського районного суду Дніпропетровської області згідно з платіжним дорученням №148 від 16 березня 2021 року в сумі 34800,00 грн в якості компенсації припинення права власності на земельну ділянку площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер :01:081:0009.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачені наступні чіткі розміри ставок судового збору, який залежить від розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, апеляційний суд виходить з норм статті 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3405,00 грн з кожного відповідача окремо.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АУРІС-АВТО» задовольнити частково.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АУРІС-АВТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, перевід прав покупця, припинення права власності на земельну ділянку та скасування запису про право власності задовольнити частково.

Перевести з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» () права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною за реєстровим номером 1285 від 26 червня 2017 року, щодо земельної ділянки загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером :01:081:0009, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, укладеному між ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .

Визнати право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» () на земельну ділянку площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер :01:081:0009, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.

Перевести ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти внесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» () на депозитний рахунок Солонянського районного суду Дніпропетровської області згідно платіжного доручення №148 від 16 березня 2021 року в сумі 34800,00 грн в якості компенсації припинення права власності на земельну ділянку площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер :01:081:0009.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» () судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3405,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» () судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3405,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 23 червня 2025 року.

Суддя: