Справа № 445/294/22
провадження № 2/445/43/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року

Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бакаїм М.В.

секретаря судового засідання Назар С.М.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у позові зазначає, що ОСОБА_2 , 23 серпня 2020 року, близько 04 години 50 хвилин, знаходячись на дворі, поблизу магазину «Маркет», що по АДРЕСА_1 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи з необережністю у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, хоча за об?єктивними обставинами міг та повинен був їх передбачити, наніс удар рукою по обличчю Позивачу, внаслідок чого останній впав на землю та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої малогомілкової кістки, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Таким чином, Відповідач, необережно спричинив середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України. В судовому засіданні в якості обвинуваченого Відповідач, винуватим себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 128 КК України, визнав повністю. Зазначив, що щиро розкаються, просив його суворо не карати. Відтак, суд ухвалив: Визнати Відповідача винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 170 (сто сімдесять ) годин. Зазначені вище обставини підтверджуються Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2021 року у справі № 445/26/21 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України (оригінал документа знаходиться у віданні Золочівського районного суду Львівської області).

Від отриманих травм Позивач був змушений звернутись за медичною допомогою до сімейного лікаря де пацієнту надавалась амбулаторна медична допомога з 23 серпня 2020 по 16 листопада 2020 року. Під час лікування Позивачем було проведено за рекомендаціями лікарів ряд обстежень. Був здійснений огляд хворого рентгенологом, травматологом, про що здійснені відповідні записи в амбулаторній картці Позивача, що підтверджується Витягом з історії хвороби амбулаторного хворого (Форма № 027/у) (оригінал документа знаходиться в Позивача). На лікування медичними препаратами Позивачем було витрачено кошти у розмірі 2000 (дві тисячі ) грн.

Позивач вкрай тяжко переніс фізичний біль і страждання у зв?язку з ушкодженням здоров?я, було принижено його честь і гідність. Він проходив відповідне лікування, що призвело до порушення нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного життя, викликане травмою. Всі матеріальні, фізичні та моральні сили родини були спрямовані на лікування та відновлення здоров?я. Внаслідок дій Відповідача, фактично було зруйновано життєвий устрій Позивача, оскільки він був позбавлений звичної для себе життєвої ситуації, а сталий для нього життєвий побут був зруйнований. У той час Позивач не міг працювати та заробляти кошти на своє утримання, тому був змушений перебувати на утриманні родичів. У результаті неправомірних дій Відповідача у Позивача виникли психотравмуючі фактори, що спричинені негативними емоціями, а саме: порушився сон, він постійно знаходиться у подавленому настрої. Внаслідок отриманої травми вимушений обмежувати себе у фізичному навантаженні. Окрім того, Позивач до цього часу відчуває постійний головний біль, запаморочення, переживання, стривоженість та дискомфорт. У зв`язку з чим позивач просить стягнути також моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень.

Ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області Бакаїм М.В. від 11 квітня 2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання по справі.

06 лютого 2023 року від позивача надійшла заява про призначення психологічної експертизи по встановленню розміру завданої моральної шкоди.

05 травня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач позовні вимоги не визнав, оскільки до позовної заяви не долучено жодного фактичного і належного допустимого доказу спричинення моральної та матеріальної шкоди, а також як він переніс і відчував моральні страждання, в чому вони проявилися. На підтвердження, ніби, понесених ним матеріальних витрат- коштів на суму 2 000 гривень до позовної заяви не долучено жодного товарного фіксального чеку купівлі ним медичних препаратів для лікування. А якщо брати за основу загальне правило «відшкодування шкоди», то слід зазначити, що матеріальна шкода має бути спів мірною з моральною. У зв`язку з зазначеним просить у задоволенні позовних вимог та задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення психологічної експертизи по встановленню розміру завданої моральної шкоди відмовити.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 09 травня 2023 року призначено психологічну експертизу у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 21.05.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився подав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягає на розгляді справи, оскільки відповідач неодноразово відкладає розгляд справи.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і дату розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і дату розгляду справи, заяв, клопотань не подав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і дату розгляду справи, вкотре подав копотання про відкладення розгляду справи.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Суд, заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1ст. 15 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , близько 04 години 50 хвилин, знаходячись на дворі, поблизу магазину «Маркет», що по АДРЕСА_1 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи з необережністю у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, хоча за об?єктивними обставинами міг та повинен був їх передбачити, наніс удар рукою по обличчю Позивачу, внаслідок чого останній впав на землю та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої малогомілкової кістки, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Таким чином, Відповідач, необережно спричинив середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України. В судовому засіданні в якості обвинуваченого Відповідач, винуватим себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 128 КК України, визнав повністю. Зазначив, що щиро розкаються, просив його суворо не карати. Відтак, суд ухвалив: Визнати Відповідача винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 170 (сто сімдесять ) годин. Зазначені вище обставини підтверджуються Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2021 року у справі № 445/26/21 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України (оригінал документа знаходиться у віданні Золочівського районного суду Львівської області).

Відповідно до ч. 6 ст.82ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Потерпілим від даного кримінального правопорушення, яке скоїв відповідач, є ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною сьомою ст. 128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

З витягу з історії хвороби амбулаторного хворого ОСОБА_1 вбачається, що з 23.08.2020 по 16.10.2020 рік амбулаторно хворів з діагнозом консолідований перелом кісточки правої гомілки, забої і садна м`яких тканин голови.

З висновку судово-психологічного експерта № 761 вбачається, що для ОСОБА_1 ситуація, що досліджувалась за наданими матеріалами є психотравмувальною. ОСОБА_1 спричинено певні психологічні та фізичні страждання та нанесена моральна шкода. Таким чином, матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 склав 154 000 (сто п?ятдесят чотири тисячі гривень). Ця сума включає компенсацію за перенесені ним моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію його психологічного стану.

Відповідно до ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31березня 1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 9 даної Постанови зазначено, що суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які … зіткнулися з проблемами ... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц роз`яснено: «У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий».

Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст.12та ч. 1 ст.81ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними, що регламентує ст. ст.77,78,79 ЦПК України, тобто докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимогч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних доказів, які надають підтверджене обґрунтування заявленій сумі моральної шкоди саме в розмірі 300 000,00 гривень. Також немає жодних підтверджень, чеків понесення позивачем матеріальної шкоди в розмірі 2 000,00 грн.

Так, судом встановлено, що безсумнівно позивач зазнав моральної шкоди внаслідок завданої кримінальним правопорушенням. Однак при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року суд зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вказані висновки викладено і у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі №761/28949/17, де зазначено, що при оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватись принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди.

З оглянутих судом матеріалів висновку судово-психологічної експертизи № 761 від 25.07.2023 року проведеною Львівською філією державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_1 спричинено певні психологічні та фізичні страждання та нанесена моральна шкода. Таким чином, матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 склав 154 000 (сто п?ятдесят чотири тисяч гривень). Ця сума включає компенсацію за перенесені ним моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію його психологічного стану.

У частині другій статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, яке міститься у статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, можливість їх відновлення, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,незалежно від наявності вини.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки),є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення ним фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

Отже, внаслідок винуватих дій відповідачем позивачу було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, його фізичний біль, страждання, втрату можливості вести активне життя після реабілітації.

При цьому судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача школи.

З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань позивачу є відшкодування йому відповідачем спричиненої моральної шкоди у розмірі 154 000,00 грн., на підставі чого позовні вимоги підлягають задоволенню у межах зазначеної суми.

Таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги, що позивачем доведено факт понесених витрат за проведення у справі судової експертизи та підтверджено дублікатом чеку TS208655 від 03.06.2025, у якому зазначено, що ОСОБА_1 оплатив за проведення експертизи 40 900,00 грн., суд вважає, що такі витрати підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, оскільки матеріали справи відсутні докази понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, то такі витрати також повинні бути стягнуті пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12,13,76,81,89,141,259,264,265,268,354,355,430 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 154 000,00 гривень на моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 20 854,91 гривень витрат на проведення психологічної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 539,89 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір в сумі 1 480,11 гривень

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 23.06.2025 року

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя М.В. Бакаїм