ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1153/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1974/20 Категорія: на ухвалу Єщенко О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіСіренко Ю. В., Василенко Л. І.
секретар Широкова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Каленської С. С. на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.05.2025 (повний текст складено 06.05.2025, суддя в суді першої інстанції Єщенко О. І.) про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Уманська міська рада Черкаської області, виконавчий комітет Уманської міської ради Черкаської області, Міністерство оборони України, про надання службової квартири у постійне користування,

в с т а н о в и в :

у травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, яким просив визнати за ним право, як за діючим військовослужбовцем, на виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква подати до Уманської міської ради Черкаської області клопотання про виключення зазначеної квартири з числа службового житла, мотивуючи про порушення прав на житло позивача, які вбачаються з положень відповідних норм ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.05.2025 провадження у даній цивільній справі закрито з посиланням на те, що спір має розглядатися у порядку адміністративного судочинства, адже відповідні правовідносини виникли у зв`язку з проходженням позивачем публічної (військової) служби та реалізацією наявних з цих підстав соціальних прав.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача адвокат Каленська С. С. подала 14.05.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, мотивуючи про те, що позов поданий на захист прав позивача у сфері житлових відносин, а не у сфері публічної служби. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №909/971/17 спір щодо виключення квартири із числа службових є приватноправовим та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичних осіб, які користуються такою квартирою. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 488/1176/14-а якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані поновленням порушеного права особи отримати житло, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб`єктів владних повноважень як відповідача. Такі ж висновки вбачаються з постанови ВП ВС від 07.11.2018 у справі 358/460/16-ц.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, третя особа у справі - Міністерство оборони України просило суд апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає її законною та належним чином обгрутованою.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що предметом спору у справі є вимоги позивача, спрямовані на захист його прав щодо службового житла, які вбачаються з положень відповідних норм ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Апеляційний суд враховує, що у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Одночасно слід врахувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 з метою забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби, а саме щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій відступила від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, викладеного у її постановах від 6 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 488/1176/14-а, від 20 вересня 2018 року у справі № 815/2551/15, від 23 січня 2019 року у справі № 806/5217/15, від 4 вересня 2019 року у справі № 826/17556/16, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 127/15109/18 і від 24 вересня 2021 року у справі № 748/303/20, а також у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2139цс15 і від 2 березня 2016 року у справі № 6-14цс16а.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів (п.66).

Відтак висновки суду першої інстанції у даній справі про віднесення юрисдикції щодо вирішення даного спору до компетенції адміністративних судів є вірними та такими, що ґрунтуються на належному застосуванні процесуального закону та враховують правові позиції ВП ВС з даного питання.

Апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника у справі про те, що позов поданий на захист прав позивача у сфері житлових відносин, а не у сфері публічної служби з аргументацією відповідними правовими висновками ВП ВС, адже дані житлові (соціальні) права в позивача виникли у зв`язку з проходженням ним публічної (військової) служби, отже відповідний спір стосується захисту прав особи, пов`язаних з проходженням публічної служби та відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, правові висновки ВС, на які зазначає скаржник, на даний час втратили свою актуальність у зв`язку з відступом від них у питаннях юрисдикції згідно постанови ВП ВС від 08.06.2022 у справі № 362/643/21, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції у цій справі.

Інших аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції подана апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.05.2025 про закриття провадження у даній цивільній справі слід залишити без змін, а подану представником позивача апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.05.2025 про закриття провадження у даній цивільній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 24.06.2025.

Суддя-доповідач

Судді