Дата документу 09.06.2025
Справа № 334/5693/20
Провадження № 2/334/2205/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «ВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення,

за участю представника позивача Барчишеної Г.В.,

встановив:

представник позивача Панаріна А.О. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 20.05.2025, просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за спожиту воду і послуги водовідведення в сумі 56 091,52 гривня.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідачка проживає за адресою: АДРЕСА_1 та користується послугами КП «ВОДОКАНАЛ», але оплату за послуги вносить не в повному обсязі, тому за період з 01.09.2017 по 31.08.2020 утворилася заборгованість в сумі 56 091,52 гривня. Відповідачка не зверталася до позивача з питань переоформлення особистого рахунку, в розрахунку заборгованості вказано, що особистий рахунок № НОМЕР_1 оформлений на ім`я ОСОБА_5 01.04.2022 за вказаною адресою укладено публічний договір. Нарахування за користування послугами водопостачання та водовідведення проводяться виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку, відповідно до кількості осіб проживаючих за вказаною адресою.

Відповідачка відзив на позов не подала.

Ухвалою від 15.10.2020 відкрите провадження у справі до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , у відкритті провадження за позовом до ОСОБА_6 відмовлено, у зв`язку з її смертю. Заочним рішенням Ленінського районного суду мста Запоріжжя від 01.12.2020 задоволений позов Комунального підприємства «ВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь КП «ВОДОКАНАЛ» заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення у сумі 56 091,52 гривня та судовий збір у сумі 2 102 гривні в рівних частках - по 420,40 гривень з кожного. Ухвалою про перегляд заочного рішення від 23.04.2025 задоволене клопотання представника співвідповідача ОСОБА_2 адвоката Зеленої Р.В. про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, поновлено ОСОБА_2 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення від 01.12.2020, призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 20.05.2025 клопотання представника позивача КП «ВОДОКАНАЛ» Барчишеної Г.В. про закриття провадження у справі в частині позовних вимог задоволено. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог до співвідповідачки ОСОБА_5 у зв`язку з її смертю.

Представник позивача Барчишена Г.В. позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі не подала.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до відповіді на запит Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 13.10.2020 № 01-71/15224 відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 03.06.1998 по теперішній час.

Відповідно до розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_5 , позивач за період з 01.09.2017 по 31.08.2020 надав відповідачці ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , послуги за спожиту воду і послуги водовідведення на суму 56 091,52 гривня. Відповідачка не виконала свій обов`язок по оплаті вказаних житлово-комунальних послуг та не здійснила жодного платежу, а тому станом на 31.08.2020 має заборгованість за спожиті послуги у сумі 56 091,52 гривня.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У статті 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Аналогічні норми містить стаття 1 Закону № 2189-VIII.

Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі статтею 13 Закону № 1875-IV, статтею 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV, пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статей 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 , за яким проводились нарахування.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення позивач виконав в повному обсязі, що не спростовано відповідачкою, яка у свою чергу, порушила свої зобов`язання та не вносила оплату за спожиті комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з 01.09.2017 по 31.08.2020 має заборгованість в сумі 56 091,52 гривня.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов необхідно задовольнити повністю та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 56 091,52 гривня.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 102 гривні.

Представником первісного співвідповідача ОСОБА_2 адвокатом Зеленою Р.В. 27.05.2025 подана заява про стягнення витрат на витрат на правничу допомогу, в якій вона просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 витрати в сумі 8 000 гривень.

На підтвердження витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу до заяви додані: Договір про надання правничої допомоги № 1703-1 від 17.03.2025, укладений між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «ПРАВО ГАРАНТ» (далі Договір № 1703-1); накази Адвокатського об`єднання «ПРАВО ГАРАНТ» від 31.08.2018 № 31-08/5, згідно з яким ОСОБА_8 прийнята на посаду адвоката з 03.09.2018 та від 19.11.2018 № 19/11-1, відповідно до якого її прізвище в облікових документах змінене на « ОСОБА_9 »; акт прийому-передачі наданих послуг за Договором № 1703-1 від 20 травня 2025 року, згідно з яким вартість витрат на надання професійної правничої допомоги ОСОБА_2 складає 8 000 гривень за повний супровід справи № 334/5693/20, а саме: підготовка та подача до суду заяви про перегляд заочного рішення, підготовка та подача відзиву на позовну заяву, прибуття адвоката до приміщення Дніпровського районного суду міста Запоріжжя для участі у судовому засіданні та участь адвоката у судовому засіданні; рахунок № 2005-1/1 від 20.05.2025 на оплату ОСОБА_2 витрат у сумі 8 000 гривень.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою сьомою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що АО «ПРАВО ГАРАНТ» в особі адвоката Зеленої Р.В. була надана первісному відповідачу ОСОБА_2 професійна правнича допомога на підставі Договору № 1703-1) та ордеру на надання правничої допомоги від 17.03.2025. Вартість гонорару АО «ПРАВО ГАРАНТ» складає 8 000 гривень.

Представник позивача Барчишена Г.В. заперечила проти стягнення з позивача витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, оскільки позов заявлений не до нього, а до ОСОБА_1 .

Суд відхиляє вказані аргументи представника позивача, оскільки 07.10.2020 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення, за наслідками розгляду якого судом було ухвалене заочне рішення, яким позов був задоволено повністю. 09.04.2025 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Зелена Р.В. подала заяву про перегляд заочного рішення, яка була задоволена судом, заочне рішення було скасоване. Також 09.05.2025 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Зелена Р.В. подала суду відзив, ще до подання позивачем заяви про зміну предмета позову (уточненої позовної заяви) від 20.05.2025, внаслідок якої відповідач ОСОБА_2 був виключений із складу відповідачів.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд встановив, що спір з ОСОБА_2 виник внаслідок неправильних дій позивача, який безпідставно залучив його як відповідача у справі, через що ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 гривень, які суд повністю покладає на позивача КП «ВОДОКАНАЛ».

Керуючись статтями 10 - 13, 76 - 81, 89, 263 - 265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «ВОДОКАНАЛ» заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення у сумі 56 091 (п`ятдесят шість тисяч дев`яносто одна) гривня 52 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «ВОДОКАНАЛ» судовий збір у сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Стягнути з Комунального підприємства «ВОДОКАНАЛ» на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повне рішення складене 17 червня 2025 року.

Реквізити сторін:

позивач - Комунальне підприємство «ВОДОКАНАЛ», місцезнаходження: вул. Святого Миколая, буд. 61, м. Запоріжжя, ,

відповідачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

стягувач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: зареєстроване- АДРЕСА_1 , фактичне АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя М.В. Фетісов