19.06.2025
Справа № 642/3482/25
Провадження № 2-з/642/13/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року суддя Холодногірського районного суду м. Харкова Проценко Л.Г., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Ліпінського Єгора Вікторовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Заявником одночасно з поданням позову подано заяву, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: нежитлові приміщення цокольного поверху №20-:-26 (двадцять-:-двадцять шість) загальною площею 62,1 кв.м. в. літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 000).

Заява обґрунтована тим, що позивачем подано позов до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.03.2024, щодо нежитлових приміщень цокольного поверху №20-:-26 (двадцять-:-двадцять шість) загальною площею 62,1 кв.м. в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 000), який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копач Юлією Олегівною за реєстровим номером № 217, та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 , після того як позивач звернувся із позовною заявою про стягнення коштів та трьох процентів річних (справа №755/2266/24) вирішив здійснювати заходи щодо ухилення від повернення боргу та продав наявне у нього нерухоме майно, зокрема, вищезначені нежитлові приміщення.Станом на сьогодні у відповідача ОСОБА_2 відсутнє інше майно, за рахунок якого могли б бути задоволені вимоги позивача.Таким чином, позивач вважає, що наявні обґрунтовані підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень та відновлення становища, яке існувало до його порушення. Крім того вказує, що нерухоме майно відчужене за ціною, яка є значно нижчою від його ринкової вартості.

Позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити або унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а відтак вжиття заходів забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши заяву та додані матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускаються як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р. (п.4), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У постанові ВП ВС від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 зазначено, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. Тобто можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналізуючи предмет спору, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник реальний спір, що може свідчити про можливість подальшого відчуження нерухомого майна, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права та інтереси яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу дійсності договору купівлі-продажу від 12.03.2024 року, предметом якого є нерухоме майно, яке перебувало у власності відповідача ОСОБА_2 та на реалізацію якого претендує позивач в рахунок погашення заборгованості відповідача, на підставі виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31.01.2025 року у справі № 755/2266/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 48907,50 доларів США.

Суд враховує, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна не порушує права ОСОБА_3 щодо користування та володіння належним йому майном, а лише обмежує його в праві розпоряджатися ним.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали поданої заяви, враховуючи підстави, предмету позову, що стосується визнання недійсним договору купівлі-продажу, дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Частиною сьомою ст. 153 ЦПК України встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з того, що предметом спору є договір купівлі-продажу нежитлових приміщень та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, якщо позов буде задоволено. Відчуження вказаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача, тому необхідним та достатнім видом забезпечення позову буде заборона відчужувати майно його власником.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому накладення заборони відчуження на зазначене майно до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси відповідача. Останній не позбавлений права у будь-який момент звернутися до суду за скасуванням заходів забезпечення позову та навести свої доводи з цього приводу, які будуть предметом ретельного дослідження суду.

Накладенням заборони на відчуження нерухомого майна відповідач буде позбавлений лише однієї із правомочностей власника, а саме - розпорядження, що не позбавляє його права володіти та користуватися нерухомим майном, та того, що в силу приписів ст.158 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або ухвалення рішення про повну відмову у задоволенні позову, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані та будуть діяти до моменту набрання рішенням законної сили, суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Таким чином, обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення відповідно до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд дійшов до висновку про вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження вказаних нежитлових приміщень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149,150,153, 260, 261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Ліпінського Єгора Вікторовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно задовольнити частково.

У порядку забезпечення позову накласти заборону відчуження на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення цокольного поверху №20-:-26 (двадцять-:-двадцять шість) загальною площею 62,1 кв.м. в. літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 000.

Ухвала про забезпечення позову набирає чинності з моменту її підписання суддею, строк пред`явлення до примусового виконання ухвали становить три роки та обчислюється з наступного дня після її прийняття.

В порядку ч. 2 ст. 157 ЦПК України, примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.Г. Проценко