Справа № 344/5246/24
Провадження № 2-др/344/29/25
17 червня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Антоняка Т.М.,
секретаря Мрічко Н.І.,
представника заявника (відповідача) Оліградського М.В. (в режимі відеоконференції),
представника позивача Григорчука М.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду заяву представника АТ «Прикарпаттяобленерго» адвоката Оліградського Мирослава Васильовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії, -
Представник відповідача АТ «Прикарпаттяобленерго» адвокат Оліградський Мирослав Васильович звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування заяви зазначено, що 25.09.2024 представником відповідача Оліградським М.В., на виконання ст. 133 та 141 ЦПК України, подано до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та докази щодо їх розміру, які відповідач сплатив у зв`язку з розглядом вказаної справи та просив суд у судових дебатах стягнути їх з позивача.
З огляду на вище зазначене, представник відповідача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» 6 300,00 грн витрат за надану професійну правничу допомогу.
У заяві від 02.06.2025 представник відповідача Оліградський М.В. просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» 9 800,00 грн витрат за надану професійну правничу допомогу.
Представник позивача подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 344/5246/24 про розподіл судових витрат, у якій покликається на відсутність доказів щодо їх розміру, які відповідач сплатив у зв`язку з розглядом вказаної справи та просив суд у судових дебатах стягнути їх з позивачки. До заяви від 25.09.2024 року представник відповідача долучив низку документів, які не можуть бути підтвердженням понесених витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до положень ч. 8 статті 141 (Розподіл судових витрат між сторонами) ЦПК України.
У заяві від 25.09.2024 року представник відповідача стверджує, що відповідач сплатив кошти, тобто станом на день складання і підписання акту приймання-передачі послуг від 28.05.2024 року втрати відповідача нібито склали 9800 грн. При цьому представником відповідача не взято до уваги те, що згідно з положеннями ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 статті 137. Витрати на професійну правничу допомогу) ЦПК України. У додатках до заяви про розподіл судових витрат від 25.09.2024 року представником відповідача не надано жодного доказу, яким би підтверджувалися понесені відповідачем витрати. В акті виконаних робіт не зазначено які саме роботи було виконано представником відповідача, тобто внесено загальні фрази на кшталт: - складання процесуальних заяв (затрачено 2 год. сума коштів складає 1400 грн.); - участь у судових засіданнях кількість відпрацьованих годин - 4 год., сума 2800 грн. З вищенаведеного слідує, що вказані в акті приймання-передачі послуг від 28.05.2025 року за Договором про надання професійної правничої допомоги № 2024/22 від 02.01.2024 року людино-години і визначені на цій основі грошові суми не можуть бути враховані як витрати на правову допомогу, оскільки до суду не надані належні докази (підготовлені процесуальні заяви та детальний хронометраж участі представника відповідача в судових засіданнях, а також касові документи про видатки відповідача у цій справі). Окрім іншого, наведене положення підтверджує те, що акт приймання передачі виконаних у даній справі робіт складено 28 травня 2024 року, тобто за одинадцять місяців до того дня, коли було прийняте судове рішення у даній справі. Тому станом на день подання даної заяви представник відповідача не міг знати, скільки часу буде затрачено на участь у судових засідання. Такий підхід є свідченням фальсифікації представником відповідача відомостей, які покладено в основу формування розміру витрат на професійну правничу допомогу.
У прохальній частині заяви від 25.09.2024 року про розподіл судових витрат представник відповідача просить стягнути з позивачки 6300 грн, як понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу. Водночас у переліку документів/письмових доказів, що додається до заяви, зазначено копію акту від 28.05.2024 року на суму 9800 грн та копію платіжної інструкції від 28.05.2024 року на суму 9800 грн. Отже, зазначені документи, які, на думку представника відповідача є письмовими доказами понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, не можуть бути підтвердженням реальних витрат.
Представник заявника (відповідача) у судовому засіданні підтримав подану заяву. Просить стягнути з позивача судові витрати 9 800,00 грн витрат за надану професійну правничу допомогу.
Представник позивача у судовому засіданні заперечував стосовно вимоги заяви про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача витрат за надану професійну правничу допомогу з підстав, що зазначені у його письмовому запереченні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 травня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2019 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч. 5 ст. 270 ЦПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи вимоги, викладені у клопотанні, представник відповідача просить вирішити питання про судові витрати шляхом стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження наданої відповідачу правничої допомоги до матеріалів справи долучено:

копію Договору про надання професійної правничої допомоги № 2024/22 від 02.01.2024;

копію Акту приймання-передачі послуг від 28.12.2024 за Договором про надання професійної правничої допомоги № 2024/22 від 02.01.2024;

копію платіжної інструкції № V38133/1 від 28.05.2024 на суму 9 800 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У п.п. 113-117 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19 зазначив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Виходячи з предмету та підстав даного позову, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, виходячи також із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених відповідачем витрат, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4300 (чотири тисячі триста) гривень 00 копійок. Такий розмір витрат, на думку суду, є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмету задоволеного позову.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Ухвалити додаткове рішення, яким частково задовольнити вимоги представника АТ «Прикарпаттяобленерго» адвоката Оліградського Мирослава Васильовича про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії.

Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ «Прикарпаттяобленерго» (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34, код 00131564) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4300 (чотири тисячі триста) гривень 00 копійок.

У решті вимог заяви відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 19.06.2025 року.