Справа № 352/2653/24
Провадження № 22-ц/4808/565/25
Головуючий у 1 інстанції КУЗЬМЕНКО С. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

секретаря Струтинської Д.В.,

з участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» на рішення Тисменицького районного суду від 15 січня 2025 року під головуванням судді Кузьменка С.В. у м.Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2024 року ТОВ «Глобал Спліт» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 червня 2021 року між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (далі-Банк) та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1/4133787. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору, банк надав відповідачу кредит в сумі 100 000 гривень строком на 72 місяці з 10 червня 2021 року до 09 червня 2027 року (включно). Позичальник зобов`язався сплачувати платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту. Відповідач зобов`язаний був сплачувати банку процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15% річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором, та комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2.35 % від суми кредиту.

ОСОБА_1 погодився із основними умовами кредитування, які викладені у паспорті споживчого кредиту, про що свідчить його особистий підпис.

Між Банком та позивачем 18 січня 2024 року укладено договір про відступлення прав вимог до відповідача за вищевказаним кредитним договором, в зв`язку із чим право вимоги перейшло до ТОВ «Глобал Спліт».

Станом на 13 вересня 2024 року у відповідача утворилась загальна сума заборгованості за кредитним договором №1/4133787 від 10 червня 2021 року у розмірі 164 250,09 грн, яка складається: рахунок строкової заборгованості: 55 148,32 грн; рахунок простроченої заборгованості: 28 334,81 грн; рахунок нарахованих відсотків: 313,06 грн; рахунок прострочених відсотків: 24 053,90 грн; рахунок комісії: 2 350 грн; рахунок простроченої комісії: 54 050 грн.

Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №1/4133787 від 10 червня 2021 року в розмірі 164 250,09 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду від 15 січня 2025 року задоволено частково позов ТОВ «Глобал Спліт».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» прострочену заборгованість за договором № 1/4133787 від 10 червня 2021 року у розмірі 52 388, 71 грн, в тому числі: прострочену заборгованість за тілом кредиту в сумі 28 334,81 грн; прострочену заборгованість за відсотками в сумі 24 053,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» судові витрати у розмірі 772,64 грн.

У апеляційній скарзі представник ТОВ «Глобал Спліт»посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Щодо застосування норм права викладених в рішенні суду першої інстанції, то в рішенні суду зазначається, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на статті 1048, 1050 ЦК України. Однак вважає, що вказані норми права регулюють відносини, що складаються внаслідок укладання договору позики, в той же час як відповідач уклав із АТ «Креді Агріколь банк» кредитний договір, а не договір позики.

Щодо права стягнення комісії, то відповідно до підпунктів 1.4.1-1.4.2 пункту 1.4. статті 1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.35% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору.

Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасної сплати платежів тощо.

Також Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Щодо наявності в кредитному договорі положень, що регулюють порядок дострокового стягнення, апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблено висновок, що позивач не посилається на пункт договору, яким передбачена можливість дострокового вимагання повернення отриманої суми кредиту.

Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції не дослідив належним чином змісту кредитного договору, а саме не врахував неодноразове посилання в тексті договору на правила кредитування, які є невід`ємною частиною договору.

Кредитний договір є індивідуальною частиною угоди, та містить посилання на правила, які є публічною частиною угоди. В позовній заяві міститься посилання на загальнодоступний сайт первісного кредитодавця, де розміщені правила, які знаходяться в загальному доступі споживачів.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на надане посилання та не прийняв його як належний доказ по справі.

Апелянт зазначає, що право на дострокове стягнення заборгованості може реалізовуватись кредитором, як шляхом пред`явлення позову до суду, так і шляхом направлення письмової вимоги боржнику, якщо договором не передбачено іншого порядку.

На виконання умов правил, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» направило ОСОБА_1 лист-пропозицію і повідомили, що відбулось відступлення прав вимоги за договором №2-2024 від 18.01.2024 та що ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», як правонаступник, має право вимагати від ОСОБА_1 погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №1/4133787. Також було запропоновано розглянути пропозицію щодо врегулювання заборгованості за кредитним договором №1/4133787 від 10.06.2021 року шляхом погашення частини богу (дисконт 20%), а саме оплата суми 131 400,07 грн. Повідомлено , що у разі відсутності оплати щодо погашення простроченої заборгованості, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» буде вимушено звернутись до суду. При цьому сума боргу буде збільшена, а саме до загальної суми заборгованості 164 250,09 грн та будуть додані судові витрати.

Лист-пропозиція є вимогою, згідно якої кредитор повідомляє про необхідність перерахувати кошти на рахунок ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ».

Позивачем були вжиті заходи щодо пред`явлення вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначалося про необхідність сплати боргу ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ».

Отже, кредитором були виконані дії щодо повідомлення боржника про наявність заборгованості по кредиту та необхідність оплати наявної суми заборгованості.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» задовольнити в повному обсязі та стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 164 250,09 грн та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» судові витрати, які поніс позивач у зв`язку з розглядом судової справи в розмірі 2 422,40 грн.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не визнає вимог апеляційної скарги.

Вважає, що сферою застосування до правовідносин що склались між ним та позивачем є норми Цивільного кодексу України, щодо особливостей умов укладення «кредитного договору», а не «договору позики».

Щодо вимог заявника про стягнення комісії, є неправомірними. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає нормам ЦК України та засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ТОВ «Глобал Спліт» було дотримано вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ТОВ «Глобал Спліт» апеляційну скаргу підтримав з мотивів наведених у ній.

ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано доказів щодо припинення або розірвання договору на час розгляду справи судом. На час звернення із позовом відповідачем допущена заборгованість зі сплати за тілом кредиту в сумі 28 334, 81 грн, в зв`язку із чим стягнув вказану суму. Одночасно щодо суми позики в розмірі 55 148, 32 грн строк сплати не настав.

Суд зазначив, що позивач не посилався на пункт договору, яким передбачена можливість дострокового вимагання повернення отриманої суми кредиту. Тому позовні вимоги щодо стягнення кредиту, за яким строк сплати не настав, підлягають відмові. З аналогічних обставин суд вказав, що підлягають відмові позовні вимоги про стягнення нарахованих відсотків в розмірі 313,06 грн, за якими строк сплати також не настав.

Одночасно суд зазначив, що стягненню підлягає прострочена заборгованість за відсотками в сумі 24 053,90 грн, нарахованих на час звернення до суду із позовом.

З врахуванням вищевказаного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами у розмірі 52 388,71 грн.

Щодо стягнення комісії суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Суд враховує вказані висновки Верховного Суду, в зв`язку із чим вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією, оскільки згідно із укладеним договором передбачено стягнення комісії саме за здійснення дій, яких він вчиняє на свою користь, а саме моніторинг заборгованості.

Однак, апеляційний суд не погоджується з доводами суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення строкової заборгованості в розмірі 55 148,32 грн та 313,06 грн нарахованих відсотків і зазначає таке.

У матеріалах справи міститься кредитний договір №1/4133787 від 10 червня 2021 року укладений між АТ «Креді Агриколь банк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 100 000 грн строком на 72 місяці з 10 червня 2021 року до 09 червня 2027 року (включно).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитор надає позичальнику кредит в сумі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) строком на 72 місяці(в) - з 10.06.2021 року до 09.06.2027 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток №1 до договору, що є його невід`ємною частиною), як день повернення кредиту.

Відповідно до п.1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику на споживчі потреби.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору, для зарахування кредитних коштів позичальник повинен мати відкритий у банку поточний або поточний (картковий) рахунок.

Відповідно до підпунктів 1.4.1-1.4.2 пункту 1.4. статті 1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.35% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору.

Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасної сплати платежів тощо.

Відповідно до п. 1.5. кредитного договору, всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно договору, визначені в правилах надання споживчого кредиту в ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та на умовах страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті банку: зобов`язаний сплачувати Банку: www.credit-agricole.ua.

Відповідно до п.2.1 кредитного договору, з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № НОМЕР_1 в банку.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. У випадку, якщо припадає на неробочий день, то сплатити у попередній робочий день.

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, підписанням договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі і повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ЗУ «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, позичальник відповідає за виконання своїх зобов`язань за договором усім своїм майном та коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.6 кредитного договору, банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за договором, а також за договорами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено договори про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною.

Відповідно до п.п. 4.5 кредитного договору, шляхом підписання договору позичальник підтверджує, що він в день укладення договору особисто отримав свій примірник договору; умови договору йому зрозумілі; з правилами і тарифами банку, що є чинним на дату укладення договору і розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений, приймає та погоджується; з тарифами банку ознайомлений, приймає та погоджується.; йому до укладання договору банком надано інформацію, яка визначена ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до п. 4.7 кредитного договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Відповідно до п.п. 4.8 та 4.9 кредитного договору, зміни та доповнення до договору вносяться за погодженням сторін, мають бути вчинені в письмовій формі та підписані сторонами, з обов`язковим посиланням на договір; зміни та доповнення до правил, а також зміни до тарифів банк вносяться банком в односторонньому порядку; всі редакції правил та тарифів банку зберігаються на офіційному сайті банку.

Відповідно до п.п. 4.10 кредитного договору, договір укладається шляхом приєднання, складається з публічної частини (правил) та індивідуальної частини (договору), підписанням якої позичальник приєднується до договору в цілому.

Вказані обставини підтверджуються договором, паспортом споживчого кредиту, заявою-анкетою (т.1 а.с. 33-35, 42-44, 53-54).

Банк 10 червня 2021 року перевів на рахунок відповідача кошти в сумі 100 000 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією (т.1 а.с. 111).

ТОВ «Глобал Спліт» набув право вимоги на підставі укладених договорів факторингу, що підтверджується договорами, актами приймання-передачі та реєстрами боржників.

Відповідачем не надано доказів погашення зазначеної заборгованості.

Згідно додатку №1 до комплексного договору №1/4133787 від 10 червня 2021 року, ОСОБА_1 розрахована сума за тілом кредиту та проценти, які він повинен сплачувати до закінчення дії договору тобто до 09 червня 2027 року.

Згідно копія паспорту споживчого кредиту, встановлена сума /ліміт кредиту 100 000 гривень строком на 72 місяці, а процентна ставка становить 15 % (процентів) річних. Процентна ставка фіксована.

Згідно з додатком №1 до паспорта споживчого кредиту, банком обчислено загальну вартість кредиту для споживача та реальна річна процентна ставка за договором, а саме на момент закінчення договору 09 червня 2027 року загальна вартість кредиту становить 321524, 17 грн.

Згідно виписка з рахунку ОСОБА_1 за період з 10 червня 2021 року по 19 січня 2024 року, рахунок строкової заборгованості становить: 55 148,32 грн, рахунок нарахованих відсотків: 313,06 грн, рахунок комісії: 2 350 грн, списання за рахунок резервів заборгованості 19 958 грн, списання за рахунок резервів заборгованості 17 740,13 грн, списання заборгованості станом на 19 січня 2024 року 41 529, 33 грн.

Банк 19 січня 2024 року направив повідомлення відповідачу, що відбулось відступлення прав вимоги за договором №2-2024 від 18.01.2024 до позивача, яке у свою чергу набуло право вимоги (т.1 а.с. 74).

Відповідно до копії договору про відступлення права вимоги №2-2024 від 18.01.2024 із додатками, банк та позивач укладено договір №2-2024 про відступлення прав вимог до відповідача за кредитним договором №1/4133787 від 10.06.2021 (т.1 а.с. 16-23).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди /частина перша статті 638 ЦК України/.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за тілом кредиту, по комісії та по процентам за користування кредитом, сплата яких передбачена умовами укладеного між сторонами кредитного договору, проте відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором.

Встановлено, що відповідно до кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 100 000 грн, однак відповідач умови взятого на себе кредитного зобов`язання не виконав, що виявилося у неповерненні кредитних коштів, що стало наслідком звернення ТОВ «Глобал Спліт», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Доводи відповідача про те, умови та правила надання споживчого кредиту не відповідає нормам ЦК України та засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а при укладенні договору ТОВ «Глобал Спліт» було не дотримано вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк спростовуються наступним.

Зокрема, паспортом споживчого кредиту визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача та інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Також в паспорті споживчого кредиту міститься інформацію щодо суми кредиту, строку договору і строку кредитування, а також розмір процентної ставки та вказаний документ містить дату 10 червня 2021 року і підпис ОСОБА_1 .

Матеріали справи містять належний та допустимий доказ, який підтверджує факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру процентів за кредитним договором; наявні відомості про те, що саме ОСОБА_1 погодилася з умовами з приводу процентної ставки за кредитом; та банком доведені обставини які дають можливість суду переконатись в тому з приводу яких відносин був складений Паспорт споживчого кредиту, та хто ознайомлений з викладеними в ньому умовами.

Отже, в матеріалах справи наявні докази в підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування заборгованості за кредитним договором.

Окрім цього, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості у позичальника є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності. B банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Зазначене узгоджується також з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі № 226/3556/15-ц.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка в своїй сукупності підтверджують розмір заборгованості по кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №1/4133787 від 10 червня 2021 року, станом на 19 січня 2024 року заборгованість відповідача перед банком становить 164 250,09 грн з яких: рахунок строкової заборгованості: 55 148,32 грн, рахунок простроченої заборгованості: 28 334,81 грн; рахунок нарахованих відсотків: 313,06 грн; рахунок прострочених відсотків: 24 053,90 грн; рахунок комісії: 2 350 грн; рахунок простроченої комісії: 54 050 грн

ОСОБА_1 позивачем 08 квітня 2024 року було направлено лист-пропозиція, відповідно до якого позивач тепер став новим правонаступником та має право вимагати від відповідача погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №1/4133787. Також було запропонована пропозиція щодо врегулювання заборгованості за кредитним договором №1/4133787 від 10 червня 2021 року шляхом погашення частини боргу (дисконт 20%), а саме оплата суми 131 400, 07 грн (т.1 а.с. 76). Однак погашення такої заборгованості не відбулося.

З врахуванням вищенаведеного та задоволених судом першої інстанції вимог позивача, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача також і строкова заборгованість в розмірі 55 148,32 грн та 313,06 грн нарахованих відсотків, які відповідають умовам укладеного між сторонами кредитного договору.

Щодо стягнення заборгованості за комісії, то відповідно до ч. 1-3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.

Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь- яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково - касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору».

Відповідно до пункту 1.4.2. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,35% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, надання інформації щодо стану заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

За таких обставин положення пункту 1.4.2 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно- правовими актами.

Сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог позивача, щодо стягнення в рахунок заборгованості комісії та простроченої комісії, однак дійшов передчасного висновку в частині відмови в стягненні строкової заборгованості та нарахованих відсотків.

Враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону, апеляційний суд вважає, що позивачем були надані належні та допустимі докази укладення з відповідачем кредитного договору та погодження його істотних умов, тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення строкової заборгованості в розмірі 55 148,32 грн та 313,06 грн нарахованих відсотків слід скасувати, оскільки таке постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нове рішення про задоволення цих вимог.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог слід провести перерозподіл понесених сторонами у цій справі судових витрат по оплаті судового збору і з відповідача на користь позивача достягнути судовий збір в розмірі 1 441,23 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 15 січня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення строкової заборгованості в розмірі 55 148,32 грн та 313,06 грн нарахованих відсотків скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, будинок 5Б, офіс 5, ) 55 148,32 грн строкової заборгованості, 313,06 грн нарахованих відсотків та 1 441,23 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 06 червня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський О.О. Томин