Справа № 202/5047/25
Провадження № 6/202/129/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., розглянувши цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 (стягувач Акціонерне товариство «Ідея банк»), -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна звернулася з поданням, в якому просить встановити боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасовеобмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М.

Подання приватного виконавця обґрунтовано тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 69602633 з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. за № 100 від 20.01.2022 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 111111 грн. 58 коп.

10.08.2022 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 69602633.

Пунктом 2 вказаної постанови зобов`язано боржника подати декларацію про майновий стан в п`ятиденний термін з моменту відкриття виконавчого провадження.

Боржник декларацію не подала, причини невиконання законних вимог приватного виконавця не пояснила.

Постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу № 69602633 направлено 11.08.2022 року рекомендованим листом за адресою боржника, що вказана у виконавчому документі: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається такою, що повідомлена про початок примусового виконання рішення.

Приватним виконавцем були направлені електронні запити до Державної фіскальної служби України щодо отримання інформації про наявність відкритих рахунків боржника, Державної податкової служби України щодо отримання інформації про джерела та/або суми доходів, Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, а також вимога до банківських установ з метою отримання інформації стосовно наявності та/або стану рахунків боржника.

Також неодноразово направлялися виклики на адресу боржника з вимогою з`явитись до офісу приватного виконавця щодо сплати боргу за вищевказаними виконавчими документами та одночасно надати пояснення та необхідні документи.

Боржник на виклик не з`явилася, витребувані документи та пояснення не надала. Вжитими приватним виконавцем заходами встановлено, що коштів на виявлених рахунках боржника у банківських установах недостатньо для задоволення вимог стягувача.

Боржник офіційно не працює, заборгованість за рішенням суду не сплачує.

В процесі здійснення виконавчого провадження в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника, яку направлено на виконання до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, та постанову про арешт коштів, яку направлено на виконання до банківських установ.

З метою перевірки майнового стану боржника 30.04.2025 року приватним виконавцем здійснено виїзд за місцем мешкання боржника, але перевірити майновий стан не було можливості, оскільки двері ніхто не відчинив.

Таким чином, боржник ігнорує законні вимоги приватного виконавця та ухиляється від виконання рішення суду. Все вищевикладене свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення та приховування майна та коштів.

Звертає увагу, що в застосунку вебпорталу ДІЯ відображаються повністю матеріали виконавчого провадження, в тому числі виклики та вимоги приватного виконавця, а також є можливість онлайн оплати заборгованості за виконавчим документом, так само як і на сайті https://asvpweb.minjust.gov.ua/.

Тобто сторони виконавчого провадження мають безпосередній доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження та мають можливість в режимі онлайн знайомитись з матеріалами виконавчого провадження та слідкувати за вчиненими діями виконавцем.

Отже, вважає, що боржник ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків у виконавчому провадженні.

Тому просить обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених виконавчих написом нотаріуса.

Розгляд подання приватного виконавця був призначений на 23 травня 2025 року.

Приватним виконавцем Русецькою О.О. була надана заява, в якій вона просила розглянути її подання без її участі та задовольнити його.

Відповідно до частини 4 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України).

Суд, вивчивши подання та додані до нього матеріали, приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Судом установлено, що 20 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазовоою О.М. був виданий виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 100.

Зазначеним виконавчим написом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея банк» грошові кошти на підставі договору кредиту та страхування № Р25.00403.005574478 від 09.08.2019 в розмірі 111 111,58 грн., в тому числі плату за вчинення виконавчого напису.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 10.08.2022 було відкрито виконавче провадження (ВП № 69602633).

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 2 квітня 2012 року № 512/5, визначений порядок здійснення обмеження у праві виїзду за межі України та заборони в`їзду в Україну при виконанні судових рішень.

Зокрема, розділом ХІІІ вказаної Інструкції передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Подання має обов`язково містити, зокрема, інформацію про перетинання боржником державного кордону України, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань тощо.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері врегульовано Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України».

Так, статтею 6 вказаного Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що само по собі самостійне невиконання боржником зобов`язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

В контексті цього суд звертає увагу, що відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен, хто законно перебуває на території будь-якої

держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

При цьому про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, щодо утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, а також не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом державного виконавця; не повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Слід відзначити, що саме виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, приватний виконавець посилалася на ухилення нею від виконання виконавчого напису нотаріуса, зокрема, те, що під час примусового виконання не було виявлено майна та доходів боржника, достатніх для виконання виконавчого напису.

Суд вважає, що ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань за виконавчим написом нотаріуса не доведено.

Судом враховується, що 25 серпня 2022 року набрав чинності Закон від 27 липня 2022 року № 2455-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану».

Згідно з цим Законом пункт 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом такого змісту: забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

У подальшому 06.05.2023 набрав чинності Закон України від 11.04.2023 № 3048-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану», згідно з яким пункт 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в новій редакції, згідно з якою забороняється відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинених на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально.

Суд звертає увагу, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса відносно боржника ОСОБА_1 було відкрито приватним виконавцем 10.08.2022 року.

Згідно з наданими приватним виконавцем відомостями державної прикордонної служби боржник ОСОБА_1 перетинала кордон: 15.09.2022 виїзд, 18.05.2023 в`їзд, 20.05.2023 виїзд.

Відповідно до складеного приватним виконавцем акта від 20.04.2025 було здійснено вихід за адресою мешкання боржника: АДРЕСА_1 , але боржника не виявлено.

Разом із тим, згідно з відомостями, які містяться у Єдиному державному демографічному реєстрі, ОСОБА_1 було знято з реєстрації місця проживання за цією адресою 26.04.2023.

На переконання суду, законодавча заборона примусового виконання виконавчих написів нотаріусів спростовує твердження приватного виконавця щодо ухилення боржника від виконання такого виконавчого документа та свідчить про необґрунтованість його подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Факт умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього у виконавчому провадженні зобов`язань не доведений.

Матеріали подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не містять доказів того, що боржник, будучи обізнаним про наявність зобов`язання по сплаті боргу та відкриття виконавчого провадження, маючи реальну можливість його виконати, вчиняє свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Навпаки, судом встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження та для забезпечення виконання якого приватний виконавець просить обмежити боржника у праві виїзду за межі України, в силу законодавства не підлягав примусовому виконанню.

Отже, у суду відсутні підстави для висновку про ухилення боржника від виконання виконавчого документа.

Тим більше, що виконавцем не було вжито повного обсягу заходів, визначених законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого документа, зокрема щодо встановлення фактичного місця проживання чи перебування боржника.

Враховуючи вищенаведене, в задоволенні подання приватного виконавця Русецької О.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 259-260, 441 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 (стягувач Акціонерне товариство «Ідея банк») відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 05 червня 2025 року.

Суддя Наталія Марченко