н/п 2/490/1345/2020 Справа № 490/8346/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року Центральний районний суд м.Миколаєва у складі головуючого-судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., за участі представника позивача за первісним позовом адвокатки Коренко Т.В., представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокатки Демченко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб - Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком ,- В С Т А Н О В И В:

Восени 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення х відповідача аліментів на утримання дитини малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до його повноліття.

В обгрунтування позову посилалася на те, що після припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_1 , вона з сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_5 проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з її батьками, діти перебувають на її утриманні. Одночасно з моменту припинення шлюбних відносин виник спір з уим буде проживати син ОСОБА_3, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом про визначенян місця проживання дитини та стягнення аліментів на його утримання. Вона має належні умови проживання , влаштувала дитину до дитячого садочка та уклала декларацію з сімейним лікарем.

Ухвалою від 10.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

02.12.2019 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

В обґрунтування позову посилається на те, що мати вийшла на роботу з декретної відпустки, коли дитині було лише 3 місяці, а дитину залишила на виховання батьку та його матері ОСОБА_8 , яка займалась почергово з батьком дитини доглядом за дитиною протягом двох з половиною років;

- у травні місяці 2019 року ОСОБА_2 за власною ініціативою залишила будинок в якому проживала вона, син та ОСОБА_1 разом в с. Сливино після чого ОСОБА_1 10.06.2019 року подав позов про розлучення до суду про що 15.05.2020 року Центральним районним судом м. Миколаєва було винесено відповідне рішення у справі 480/1063/19;

- у зв`язку з тим, що дитина проживала разом з батьком ОСОБА_1 13 серпня 2019 року отримав судовий наказ про стягнення з матері аліменти на користь батька на утримання сина справа № 480/1369/19 Миколаївським районним судом Миколаївської області, в подальшому 06.09.2019 року було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_5 що до стягнення з ОСОБА_2 аліменти, судовий наказ та постанова про відкриття виконавчого провадження містяться в матеріалах судової справи;

- у 2019 році ОСОБА_1 офіційно працював в ГУНП в Миколаївській області за графіком добового чергування, про що свідчить службова характеристика на ОСОБА_1 та довідка про доходи від 01.08.2019 року видано ГУНП в Миколаївській області, які містяться в матеріалах справи, але розуміючи що він залишився проживати з дитиною один, він приймає рішення що в найкращих інтересах дитини треба змінити роботу та змінює своє працевлаштування і переходить нести службу у Національну Гвардію України до ВЧ НОМЕР_1 де робочий графік з 08:00 до 17:00 години, про що свідчить витяг з наказу командира від 24.10.2019 року № 247 ВЧ НОМЕР_1 НГУ, який міститься в матеріалах справи;

- в літку 2019 року ОСОБА_1 задля розвитку дитини влаштовує сина до Сливинського дошкільного навчального закладу, який дитина відвідує і батько його приводить та забирає, матір в свою чергу дитячий садок не відвідує та дитина продовжує проживати з батьком в с. Сливино, про що свідчать довідки які містяться в матеріалах судової справи: № 26 від 16.08.2019р; № 32; 33 від 11.09.2019р; № 38 від 22.11.2019р; № 44 від 07.02.2020р; № 46 21.02.2020р.

- ОСОБА_1 характеризується за місцем роботи та місцем свого проживання з позитивної сторони, про що свідчать характеристика від 30.07.2019 року; довідка пояснення від 30.07.2019 року; характеристикою з місця роботи; відповідно до наявних у матеріалах справи медичних документів відносно стану здоров`я ОСОБА_1 він значиться здоровим, таким що не перебуває на обліку у противотуберкульозному диспансері; на психічному обліку та наркологічному огляді;

- на початку серпня місяця 2019 року ОСОБА_2 приїздила до дому ОСОБА_1 з метою навідати сина і в той час ОСОБА_1 розуміючи що дитині необхідне материнське тепло та любов розпочав перемовини з ОСОБА_2 , завдяки чому вдалося домовитися що син буде проживати тиждень у матері і тиждень у батька по черзі, забирати домовилися що буде і привозити батько у зв`язку з тим що в нього є авто. Весь серпень місяць та початок вересня почергово дитина проживала тиждень через тиждень у матері та у батька, але у обумовлений з ОСОБА_2 час ОСОБА_1 приїхавши за сином в Матвіївку забрати вже його не зміг, на телефон ніхто не відповідав та двері не відчинив. ОСОБА_2 почала скривати дитину та ізолювала від будь якого спілкування з батьком та всієї батькової родини, факт підтверджується відповідями на заявами до НПУ в Миколаївській області Центрального відділу Поліції: № 14280/50/10-19 від 17.09.2019 року; № 1481/50/10-19 від 17.09.2019року; № 1482/50/10-19 від 17.09.2019 року; № Д-08аз/50/11-19 від 22.11.2019 року; № Д-07аз/50/11-19 від 22.11.2019 року, та відповідями з Комунального підприємства «Миколаївського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської Міської Ради № 1296 від 08.10.2019року; № 1546 від 22.11.2019 року; № 1547 від 22.11.2019 року. ОСОБА_1 подає заяву про скоєння кримінального правопорушення до Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області 30.09.2019 року, копія заяви міститься в матеріалах справи. ОСОБА_2 часто змінювала місце проживання своє та дитини, про що жодного разу не повідомляла про це ОСОБА_1 , він не знав і не розумів де та в яких умовах проживав його син, зустрічалися з сином відповідно до графіку побачень з сином на нейтральній території або на роботі у ОСОБА_2 , тому що багато часу дитина проводила там, батько завжди був вимушений шукати де саме проживає його дитина, за для того щоб з`ясувати умови проживання. У період з 2019 до 2021 року вона змінила три адреси місця проживання і усі адреси ОСОБА_1 дізнавався лише під час судових засідань, даний факт також підтверджено в листі від 10.03.2021р. ТОВ ОСББ «Диво Світ», на території якого вони проживали, де зазначається, що в кв. АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 та своїм співмешканцем ОСОБА_14 однією сім`єю, сусіди стверджували що бачать дитину зранку коли він йде до садочку та у вечері коли повертаються додому, але ОСОБА_2 як батькові в яких умовах проживає його син не надавала.

Зазначає, що позивачем проводилися заходи досудового врегулювання спору шляхом усних та письмових перемов з ОСОБА_2 - копії листів прохання та пропозицій були їй надіслані 24.09.2019 року та 30.09.2019 року, але це не призвело до результату.

Натомість 09 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подзвонила до ОСОБА_1 з істерикою щоб він її з дитиною забрав з Києва тому шо дитина її не слухає та вона не може з нею справитися. 10 жовтня рано вранці ОСОБА_1 прибув до Києва в зазначене місце ОСОБА_2 де і забрав її разом з сином до Миколаєва . ОСОБА_1 купив квитки на всіх трьох на автобус 10.10.2019 року відправлення 22:10 рейс № 2649, копії квитків містяться в матеріалах справи. Прибувши о 06:35 до Миколаєва викликавши таксі ОСОБА_1 разом з сином поїхав до додому а ОСОБА_2 поїхала по своїм справам. В Києві як виявилося дитині вирізали на нозі родимку і тому лікарі рекомендували догляд в домашніх умовах за дитиною. ОСОБА_1 як зазвичай взяв лікарняний за доглядом за дитиною та робив перев`язки дитині та возив сина до лікаря на огляд та зняття швів. Після одужання сина ОСОБА_2 приїхала до дому ОСОБА_1 забрала сина мотивуючи тим, що дитині необхідно відвідувати дитячий садок для його розвитку в який вона його записала, але звернувшись до дитячого садочку № 99 було отримано відповідь № 101 від 19.11.2019 року, про те, що дитина офіційно записана до садочку з 01.08.2019 року за заявою матері, але фактично відвідував дитячий садок ОСОБА_3 5 днів у серпні місяці, 5 днів у вересні місяці та 6 днів у листопаді місяці, копія відповіді міститься в матеріалах справи. А відповідно до інформації яку надав садочок 19.10.2019 року за № 103 - ОСОБА_2 забрала документи з дитячого садочку та з 19.11.2019 року дитина садок не відвідує.

ОСОБА_1 бажає визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з ним. Батько дитини хоче дарувати своєму синові любов, тепло турботу та займатися його вихованням. Для цього створено всі умови для проживання, навчання, виховання та всебічного розвитку дитини, тому все ж таки заради кращих інтересів дитини, варто визначити місце проживання ОСОБА_3 разом із його батьком .

Ухвалою суду від 05.12.2019 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб - Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради. Відкладено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12.01.2021 року відкладено судове засідання, витребувановід Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради висновок щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Демченко Н.В. про залучення до участі у справі в якості третьої особи Служби у справах дітей Миколаївської району Миколаївської області для надання висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

24.04.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Демченко Н.В. подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила: вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку вчинити певні дії ОСОБА_2 , а саме встановити спосіб спілкування ОСОБА_1 із рідним сином ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 за допомогою телефону та/або програм інтернет телефонії WhatsApp: Viber: Telegram або Skype у режимах аудіо/ та відеозв`язку конференції щодня тривалістю до двох годин, з урахуванням режиму та можливістю дитини терміном до кінця судового процесу по даній справі, та надати ОСОБА_1 достовірну інформацію стосовно точної адреси місця перебування та існуючого статусу його рідного сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії ОСОБА_2 , а саме: заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь які дії спрямовані на вчинення перешкод у спілкуванні та у побаченнях сина із рідним батьком терміном до кінця судового процесу по даній справі.

УхвалоюЦентрального районного суду м.Миколаєва під головуванням судді Черенкової Н.П. від 08.05.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Демченко Наталі Вікторівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб - Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.06.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Демченко Н.В. задоволено частково, ухвалу Центрального районного суду від 08.05.2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення заяви. Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати спілкування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за допомогою телефону та/або програм інтернет - телефонії WhatsApp: Viber: Telegram або Skype у режимах аудіо/ та відео зв`язку конференції щодня тривалістю до 30 хвилин, з урахуванням режиму та можливості дитини до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Що стосується інших заходів забезпечення позову, а саме зобов`язання позивачку надати ОСОБА_1 достовірну інформацію стосовно точної адреси місця перебування та існуючого статусу його рідного сина ОСОБА_3 , а також заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, спрямовані на вчинення перешкод у спілкуванні та у побаченнях сина із рідним батьком терміном до кінця судового процесу по даній справі не підлягають задоволенню, оскільки не є співмірними із заявленими позовним вимогами.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва під головуванням судді Черенкової Н.П. від 18.07.2023 року узадоволенні заяви представника відповідача, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвоката Демченко Наталі Вікторівни про відвід судді Черенковій Н.П. - відмолено. Відведено суддю Черенкову Н.П. від розгляду цивільної справи №490/8349/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб - Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Ухвалою від 03.08.2023 року судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А.. прийнято до провадження вказану справу та призначено судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 18.01.2024 року залучено в якості третьої особи , яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору за зустрічним позовом - виконком Веснянської сільської ради Миколаївської району Миколаївської області як орган опіки та піклування .

Зобов`язано виконком Веснянської сільської ради Миколаївської району Миколаївської області як орган опіки та піклування надати суду висновок щодо доцільності або недоцільності визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання - в строк до 11 березня 2024 року.

Ухвалою суду від 29.04.2024 року зобов`язано виконком Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування надати суду актуальний висновок щодо доцільності або недоцільності визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 - в строк до 10 червня 2024 року.

26 грудня 2024 року на адресу суду надійшов висновок виконкому Веснянської сільської ради Миколаївської району Миколаївської області як органу опіки та піклування про недоцільність визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання .

18.12.2024 року на адрску суду надійшов висновок виконкому Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування про неможливість надати суду актуальний висновок щодо доцільності або недоцільності визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

З липня 2024 року судові засідання по справі постійно не відбувалися через неявку сторони відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та за клопотаннями його представника адвоката Демченко Н.В.

31.01.2025 року надійшло до суду повідомлення представника відповідача адвоката Демченко Н.В. про припинення її участі в справі в якості представника в зв`язку з розірванням угоди про надання правової допомги з ОСОБА_1

03.02.2025 року до суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження в справі у зв`язку перебуванням у збройних силах у період воєнного стану. До колопоатнян долучено довідку ВЧ НОМЕР_1 про перебування сержанта ОСОБА_1 на військовій службі за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 Національної Гвардії з 24.10.2019 року по теперішній час (13.01.2025 року).

Ухвалою суду від 14 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення розгляду справи . Оголошено перерву в судовому засіданні до 12 березня 2025 року. Судове засідання 12.03.2025 року було відкладено за клопотанням представника відповідача адвоката Басаргіної Г.В. на 28.04.2025 року.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Басаргіна Г.В. заявила клопотання про зупинення провадження в справі до розгляду по суті цивільної справи 490/2890/2025 на підставі п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, оскільки 17 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_7 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини.

Ухвалою суду від 28.04.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвокатки Басаргіної Г.С. про зупинення розгляду справи до розгляду по суті цивільної справи 490/2890/2025 .

Судове засідання 28.04.2025 року було відкладено за клопотанням представника відповідача адвоката Басаргіної Г.В. на 30.05.2025 року.

Протокольною ухвалою суду від 30.05.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвокатки Басаргіної Г.С. про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного ооргану Федеративної Республіки Німеччина з дорученням щодо витребування у компетентних органів Німеччини інформації про місце афктичного проживання, умов проживання малолітнього ОСОБА_3 , вислуховування думки малолітньої дитини ОСОБА_3 у присутності психолога щодо вирішення спору між батьками про визначення місця його проживання та надання суду висновку щодо доцільності або недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

У минулому судовому засіданні ОСОБА_1 за його клопотанням був допитаний судом в якості свідка. Він підтвердив усі викладені в його зустрічному позові обставини.Пояснив про неналежне та байдуже ставлення ОСОБА_2 до дитини від самого народженян сина, для неї робота була завжди важливіша за дитину. Вихованням та доглядом за дитиною фактично займалася його мати ОСОБА_8 , ОСОБА_2 після роботи приходила втомлена, не займалася сином, не бажала навіть брати лікарняні по догляду за хворою дитиною - бо це не подобалося її начальнику. Емоційний зв`язок завжди був тісним між ним та сином. Після припинення шлюбних відносин , яке сталося цілком несподівано за її ініціативи- вона в червні 2019 року просто пішла з дому, вона спочатку залишила сина на чотири місяці з ним, а потім також несподівано в вересні 2019 року забрала його до себе. З того часу і триває спір про місце проживання дитини. Він має всі умови та кошти для належного виховання та розвитку дитини, таких ресурсів, власного житла та бажання ОСОБА_2 і не має. Він неодноразово попереджав її про необхідність зміни ставлення до сім`ї, прооте вона до нього не дослухалася. Вважає, що вона не зможе нормально виховати хлопчика.

Також суду пояснив, що дійсно зараз проходить військову службу за контрактом, але в Національній Гвардії України та перебуває в Миколаєві , отже зможе якось суміщати догляд за дитиною, та і взагалі після визначення місця проживання малолітньої дитини з ним зможе вирішити питання про звільнення з військової служби. Стосовно безпекової ситуації в Україні суду пояснив, що живуть же інші діти в країні, не всі ж поїхали за кордон, отже і його син буде нормально жити тут. В будь-якому випадку йому краще в Україні, в рідній країні, в рідній хаті, ніж за кордоном в невідомо яких умовах.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 адвокатка Корнієнко ТВ. первісний позов підтримала, просила його задовольнити, у зустрічному позові просила відмовити.

Представник відповідача Басаргіна Г.В. просила це судове засідання проводити в її відсутність.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокатка Демченко Н.В., яка знову уклала договір та вступила в справу як повноважний представник відповідача, зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити, у первісному позові просила відмовити.

Зазначає, що провідним принципом у розгляді даної справи є найкращі інтереси дитини. Тому суд, вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини, зобов`язаний поставити в центр уваги не формальні права батьків, а реальні умови, які кожен із них створює для гармонійного розвитку дитини.

Ключовим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини грає яким чином до неї ставиться кожен з батьків, та яким чином дитина ставиться окремо до кожного з батьків. У такому віці дитина як дзеркало відображає ставлення кожної людини до себе, тому нам дорослим не важко побачити та оцінити стан дитини при кожному з батьків. Усі інші фактори, такі як фізичні умови проживання, характер і повнота фінансово-матеріального забезпечення є необхідними, але не достатніми.

У даному випадку необхідно охарактеризувати окремо кожного із батьків ОСОБА_3 . Яким чином вони поводилися і поводяться з ним, як кожен із них виконував свої батьківські обов`язки. В матеріалах справи є достатньо документів на підставі яких ми можемо з достатньою впевненістю дати характеристику батькам.

З метою об`єктивного аналізу обставин, що мають істотне значення для вирішення даної справи, доцільно оцінити реальну поведінку, життєву позицію, системність виховної участі та емоційний зв`язок кожного з батьків із дитиною, з урахуванням не лише матеріальних чинників, але і психоемоційної стабільності, моральної відповідальності та фактичної турботи.

Щодо матері : після народження дитини ОСОБА_2 не поводилася себе як матір в повній мірі, що вимагає тісний зв`язок і фізичну присутність із дитиною. Незважаючи на характер своєї роботи, яка вимагала безумовно тривалу зайнятість, у вільний час ОСОБА_2 не займалась ОСОБА_3 . Функцію матері фактично на себе прийняла бабуся ОСОБА_8 , яка і займалася дитиною увесь час разом із батьком. Ця обставина безумовно її характеризує з негативної сторони, і це свідчить про її незрілість та неготовність виховувати повноцінно дитину, і навіть прямо вказує на її егоїзм та безвідповідальність. Таким чином, вона поводилася із своєю першою дитиною - донькою, що підтверджують сусіди, які проживають разом із її матір`ю, а також шкільний навчальний заклад де навчалася донька.

Наступна риса, якою наділена ОСОБА_2 - це підлість та пихатість, байдужість та жорстокість до почуттів дитини та до тих хто її виховував. Це в повній мірі проявилося після того, як вона забрала дитину жити до себе та заборонила батьку та бабусі із дідусем бачитися із дитиною. А подальшому виїхала разом із дитиною без повідомлення батька і надалі ігноруючи рішення суду (ухвала про спілкування) не виходить на зв`язок і перешкоджає спілкуванню ОСОБА_3 із батьком. ОСОБА_3 це відчував на собі, відчував занепокоєння, дефіцит уваги та материнської любові, про що констатував психолог (висновки містяться в матеріалах справи). Вони знають, що дитина не довіряє своїй матері, а проявляє покірність через страх бути покараним, а не через любов, довіру та дружбу до неї. Відомо що ОСОБА_7 займалася вихованням ОСОБА_3 виключно через «крик» та психологічний тиск через знецінювання його дій та поведінки.

Отже, ОСОБА_3 не може на постійні основі проживати із такою людиною як ОСОБА_2 , незважаючи на те що вона є його матір`ю. Існує реальна загроза, що хлопчик набуде таких саме рис характеру як у його матері, що у подальшому призведе у дорослому житті до депресивних станів та не впевненості в собі а саме страшне до жорстокості до свої сім`ї. Без відсутності справжньої любові та позитивного прикладу, взірця людської поведінки та людяності, в подальшому буде складно побудувати здорові відносини з людьми. На протязі судового процесу з боку ОСОБА_2 є лише обман, нехтування та байдужість. Не тільки до закону та судової системи, а й у відношенні до людей.

Абсолютно іншою протилежністю за рисами характеру, поведінкою є батько ОСОБА_1 - відповідальна, турботлива, любляча, зріла та спокійна людина. В матеріалах справи містяться офіційні документи, за якими видно безмірна любов, відповідальність та стурбованість за життя та розвиток дитини. Не тільки підтримання фізичного існування хлопчика шляхом створення оптимальних та сприятливих умов фінансово-матеріального забезпечення. А головне направленість зусиль батька на духовний розвиток дитини, її всебічне виховання у дусі поваги до себе та оточуючих на власному прикладі (що неможна сказати про матір дитини). Насамперед, це звичка говорити правду та відповідати за свої вчинки. ОСОБА_3 відчував себе разом із батьком та його родиною по справжньому щасливим. І це не вигадка, а факт. ОСОБА_3 любить батька ОСОБА_1 й довіряє йому.

Інший би батько побачивши як матір його дитини повністю відрізала спілкування з нею опустив би руки, але ОСОБА_1 розуміючи відповідальність та загрозу неповноцінного виховання ОСОБА_3 без його особистої безпосередньої участі, намагається бути батьком не просто на папері, а по справжньому незважаючи на перепони які чинить ОСОБА_2 .

Отже, очевидним є те, що краще ОСОБА_3 проживати на постійні основі разом із батьком, який демонструє стабільність виховної моделі, що включає повноцінне емоційне, інтелектуальне, фізичне та соціальне піклування. Він не лише забезпечував постійне фінансове утримання дитини, а й виявляв ініціативу щодо розвитку дитини, її навчання, участі у позашкільних заходах. Такі дії свідчать про усвідомлену батьківську позицію, яка базується не на формальному статусі, а на глибокій внутрішній відповідальності.

ОСОБА_1 не заперечує і ніколи не заперечував важливість присутності ОСОБА_2 як матері у житті ОСОБА_3 . Більш того, він ніколи б себе не поводив таким чином, як робить ОСОБА_2 шляхом повної ізоляції ОСОБА_3 від спілкування із рідними по батьковій лінії. Бо чітко розуміє цінність родинних відносин і вихований у дусі повазі до інших людей.

Також посилається на наявні в матеріалах справи численні висновки фахівців у сфері дитячої психології за 2020-2021 роки, які підтверджують прихильність дитини до батька, бажання дитини проживати з батьком та їх тісний нерозривний зв`язок - що є належними та допустимими доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України, і мають бути враховані судом як фахові оцінки емоційного стану дитини та її прив`язаності до батька. Дані висновки не залишають сумніву, що проживання з батьком відповідає найкращим інтересам дитини, тоді як проживання з матір`ю викликає у дитини хронічне емоційне напруження, тривожність та страх, що є неприйнятним з огляду на право дитини на захист психічного здоров`я.

Крім того, протягом 2019-2021 років ОСОБА_1 , як відповідальний батько постійно займався розвитком та вихованням сина, записуючи його в різноманітні гуртки та відвідуючи розвиваючі заняття.

Відносно сплати аліментів звернула увагу суду, що ОСОБА_1 в продовж 2019-2021 років фінансово утримував свого сина, про що свідчать в матеріалах судової справи щомісячні фінансові звіти, де загальна сума витрачених коштів становить 480 005,61 грн. - тобто як відповідальний батько щомісячно витрачав на дитину кошти, чим виконував щомісячно свій обов`язок як батька утримувати свого сина та забезпечував достатній рівень життя та розвиток своєму синові.

Коли почалось повномасштабне вторгнення до нашої країни з березня 2022 року позивач загубив зв`язок з ОСОБА_2 через те, що вона не мала бажання спілкуватися та не надавала жодної інформації, але коли вже вдалося зв`язатися з нею, він багато разів пропонував ОСОБА_2 фінансову допомогу на утримання сина, неодноразово просив реквізити картки або якогось банківського рахунку на який він би міг надсилати кошти але ОСОБА_2 блокувала та блокує можливість надання матеріальної допомоги умисно не повідомляючи номери банківських рахунків посилаючись на те, що якщо від ОСОБА_1 будуть надходити кошти з цільовим призначенням аліменти на дитину, в такому випадку ОСОБА_2 заблокують соціальну допомогу яку їй надає держава в якій вона перебуває.

Також при визначенні розміру аліментів просить суд відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України врахувати по-перше наявність у ОСОБА_1 непрацездатного пенсійного віку рідного батька, який перебуває з 2019 року та на теперішній час офіційно щомісячно у нього на грошовому утриманні, про що свідчать нотаріально засвідчені заяви від ОСОБА_27 датовані 18.05.2024р.; 12.11.2024р; 07.05.2025р, а по друге врахувати обставину що має істотне значення при визначені періоду стягнення аліментів, а саме, той факт що батько перестав фінансово утримувати свого сина тільки з березня 2022 року.

Також просила суд врахувати , що ОСОБА_1 завжди бере на себе відповідальність за своїх рідних та близьких - а саме допомагав фінансово та доглядав фізично за своєю бабусею ОСОБА_28 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період 2021 року ним було витрачено кошти у сумі 65 877,92 грн. Також його мати перебувала на обліку у ревматологічному відділенні , потребувала своєчасного безперебійного приймання коштовних препаратів, тому з боку сина надавалася грошова допомога матері, за період 2021 року витрачено кошти у сумі 93 063, 70 грн.

Також просить врахувати суд, що ОСОБА_1 має власний будинок, натомість ОСОБА_2 , не має власного житла. Також позивач отримує стабільну заробітну плату та має достатній дохід, натомість відповідачка за зустрічним позовом доказів про свої доходи не надала взагалі.

Звертає увагу на те, що з журналів повсякденного життя дитини з батьком не озброєним оком видно, що дитина щаслива коли поруч перебуває батько. ОСОБА_3 багато часу проводить разом з батьком, дитина не залишається на самоті. Батько заохочує соціальну активність дитини та можливість пізнавати світ. Тато стимулює малюка до активних дій щоб у його житті був спорт та цікаві хобі. Син з батьком багато подорожували, відвідували кінотеатри; дендропарки; зоопарки; басейни; різноманітні хімічні дитячі семінари; ходили на рибалку; читали разом книжки та займалися уроками. ОСОБА_3 збирав свою колекцію іграшкових динозаврів, він всіляко підтримував його хобі та витрачав на його улюблені іграшки кошти. Вони разом планували спеціальні заходи куди запрошували друзів ОСОБА_3 . Батько синові допомагав розвивати соціальні навички спілкування й поведінки завдяки чому дитина була цілком соціально адаптована, прищеплював хороші манери та вчив як себе поводити з іншими дітьми та дорослими. У сина та батька склалися дуже теплі та довірчі відносини, дитина поруч з батьком відчувала себе в цілковитій безпеці та була щаслива. Батько своєму синові дозволяв залишатися самим собою дитина досліджувала та випробовувала світ по своєму під пильним оком батька, який проявляв турботу, підтримку та допомагав виправляти сину наслідки неправильних рішень.

У період вересня з 2017 року та по лютий місяць 2022 року включно фізичним станом дитини займався батько, ОСОБА_1 сплачував усі необхідні консультаційні висновки лікарів в яких разом з сином був на прийомі; купував необхідні медичні препарати для лікування дитині та різного виду вітаміні комплекси; сплачував усі необхідні аналізи які були призначені ОСОБА_3 , які разом з ОСОБА_3 їздив і здавав; сплачував медичні обстеження на яких особисто з дитиною був присутній; сплачував та привозив дитину до лікарні для щеплення; на лікарняних по догляду за дитиною перебував батько. Матір дитини на профілактичних оглядах постійно була відсутня. Лікар з матір`ю ОСОБА_3 не був знайомий та контактів з нею не мав.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 з березня 2022 року та по червень 2023 року зовсім не бачив та не чув свого сина, що змусило його звернутися за захистом прав свого сина до суду з заявою про забезпечення позову і тільки після того як Миколаївським Апеляційним Судом 07.06.2023 року винесена постанова про зобов`язання ОСОБА_2 забезпечувати спілкування ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком за допомогою телефону та програм інтернет телефонії WhatsApp: Viber: Telegram або Skype у режимах аудіо/ та відео зв`язку конференції щодня тривалістю до 30 хвилин, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі № 490/8346/19, та в подальшому було відкрито Центральним Відділом ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) виконавче провадження ВП № НОМЕР_6 від 08.06.2023 року - завдяки вище зазначеним подіям та діям державного виконавця, який зміг зв`язатися з ОСОБА_2 у той день ОСОБА_1 в приміщенні Центрального ДВС перший раз за рік зміг почути голос свого сина та поспілкуватися з ним декілька хвилин. Але 12 червня 2023 року в рамках виконавчого провадження Боржник на аркуші папері власноруч на ім`я Стягувача написала листа, який надіслала ОСОБА_1 у Viber - в якому вона повідомила про графік дитини та час за яким він зможе спілкуватися з сином та пообіцяла надати особистий номер дитини батькові, чого в подальшому і по сьогодні не відбулося. Також в даному листі була інформація про те, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_3 і що дитина вже не сприймає його як батька та рідну для себе людину . ОСОБА_1 зі свого боку прийняв інформацію яку йому надала ОСОБА_2 до уваги і телефонував в зазначений нею час, але вона не мала наміру виконувати і не виконувала зобов`язання, які були на неї покладені Миколаївським апеляційним судом. Вона умисно ухилялась всілякими способами від виконання зобов`язань, продовжуючи чинити перешкоди у вільному спілкуванні батьку з сином, як це вона і робила протягом 2,5 років. У період з червня 2023 року до травня 2025 року в аналогічний спосіб ОСОБА_2 продовжувала умисно чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином, навіть на день народження третій рік поспіль батько не мав можливості привітати сина, не мав та не має можливості відправити подарунки дитині, тому що він не знає адреси за якою перебуває його син.

Враховуючи той факт що ОСОБА_1 перебував та зараз перебуває на військовій службі, він був на зв`язку з держаним виконавцем і в телефонному режимі інформував про відсутність можливості спілкування зі своїм сином, в свою чергу Державний Виконавець реагував на отриману інформацію, багато разів намагався зв`язатися з ОСОБА_2 але це не приводило до очікуваного результату. Відповідчака весь цей час умисно перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, не дає їм спілкуватися ні телефоном, ні іншими мессенджерами. Головним Державним Виконавцем було складено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 14.11.2024 року за вих. № 136047, та зареєстровано відносно ОСОБА_2 кримінальне провадження № 0001555 щодо не виконання Постанови Миколаївського Апеляційного Суду за ч.1 ст. 382 КК України.

Також звертає увагу суду на те, що позивачкою за первісним позовом та її представником так і не надано суду документів про те, де проживає позивачка з дитиною , в яких умовах, договір оренди житла взагалі ніким не завірений , зазначені в ньому дані та адреса є досить суперечливими, відсутні навіть відомості де навчається дитина і в яких умовах перебуває, чи має її родина хоч якійсть дохід, щоб забезпечувати потреби дитини.

ОСОБА_1 бажає визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з ним. Батько дитини хоче дарувати своєму синові любов, тепло турботу та займатися його вихованням. Для цього створено всі умови для проживання, навчання, виховання та всебічного розвитку дитини, тому все ж таки заради кращих інтересів дитини, варто визначити місце проживання ОСОБА_3 разом із його батьком ОСОБА_1 .

Таке судове рішення надасть шанс ОСОБА_3 на перебування та зростання у оточенні людини яка його любить по справжньому не по факту батьківства. Яка доказала свою надійність та зрілість. Яка вміє справлятися із труднощами, на яку ОСОБА_3 може розраховувати та якій він може довіряти. З боку батька відбувалося системне, довготривале, стабільне та ефективне виховання дитини, яке забезпечувало не лише фізичне, а і психоемоційне благополуччя дитини.

Неспроможність матері забезпечити належний рівень безпеки, емоційної підтримки, відкритої комунікації з іншими членами родини дитини - це реальний факт, який становить реальну загрозу гармонійному розвитку дитини.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на надані письмові, усні, експертні та офіційні докази, а також виходячи з пріоритету найкращих інтересів малолітньої дитини, просить суд винести рішення, яке не лише формально визначить місце проживання дитини, але забезпечить її конституційне право на щасливе дитинство та захист з боку люблячого батька, який довів свою відповідальність не словом, а ділом - шляхом визнання визначення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 .

Від представника органу опіки та піклування Миколаївської міської ради до суду надійшла заява, у якій представник просить провести розгляд справи за його відсутності, врахувавши надані висновки та письмові пояснення.

Також в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , які є сусідами та родичами ОСОБА_1 . Суду пояснили, що знають, що для ОСОБА_2 нормально, коли її діти живуть окремо від неї та виховуються не нею, а бабусями. Навіть її донька ОСОБА_5 виховувалася та проживала з бабусею та дідусем в Матвіївці, коли ОСОБА_2 проживала з батьками чоловіка ОСОБА_1 . Також пояснили, що дуже добре було видно, що між батьком та сином є тісний зв`яязок, для хлопчика велика радість коли вони разом гралися, батько розмовляв з ним, ОСОБА_1 з дитиною разом їздили на відпочинок, ОСОБА_3 завжди був охайний, привітний, доглянутий та розвинутий на свій вік завдяки вихованню батька. ОСОБА_1 сину приділяв увесь свій вільний час, займався розвитком сина та займався лікуванням ОСОБА_3 , як тільки дитина хворіла він брав лікарняний та залишався з ним вдома. Сусіди бачили, що мати дитини постійно була зайняти лише роботою, зі слів сусідів вони її бачили о 7:00-7:30 ранку як вона виходила на автобусну зупинку та поверталася після 20:00 а іноді і була відсутня декілька діб, а коли ОСОБА_1 був на чергуванні на службі - то в той день з ранку до вечора за дитиною доглядала бабуся ОСОБА_8 .

Також в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , які є подругами позивачки та суду пояснили, що ОСОБА_2 нормальна мати, яка любить свого сина і робить для нього усе для неї можливе. Наразі дитина з матір`ю в Німечиині, проживають в гарних умовах, дитина щаслива та забезпечена всім необхідним.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2015 року , який розірвано за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року.

Від цього шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На час звернення до суду ОСОБА_2 , проживала з донькою від першого шлюбу ОСОБА_5 та сином в АДРЕСА_3 .

Сторони не заперечують, що після припинення шлюбних відносин син ОСОБА_3 часто перебував за місцем проживання батька в АДРЕСА_4 , за домовленістю батьків режим проживання дитини був тиждень/на тиждень.

Станом на 2019-2020 роки дитина відвідувала дитячий садочок в с.Сливино, матеріалами спрваи підтверджується, що батько ОСОБА_1 брав активну участь у житті та вихованні сина під час відвідування ним ДНЗ.

Також матеріалами справи підтверджується , що протягом 2019-2021 років батько контролював проходження сином профілактичних медичних оглядів, займався його лікуванням.

До матеріалів справи додани докази, протягом цього періоду мати також займалася лікуванням сина.

Станом на 2021 рік дитина відвідувала ДНЗ № 37 , з якого ОСОБА_3 забирали то батько, то мати згідно узгодженого графіку , згідно довідок адімінстарації ДНЗ обидва батьки приймали участь у житті сина , сплачували необхідні та благодійні внески.

13 серпня 2019 року Миколаївським районним судом Миколаївської області був виданий судовий наказ у справі № 480/1369/19 про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , щомісячно у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку , починаючи з 31.07.2019 року і до його повноліття.

20 серпня 2019 року Миколаївським районним судом Миколаївської області № 480/1326/19 було постановлено ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 - оскільки з доданих актів про проживання від 30.07.2019 року виконкому Веснянської сільської ради Миколаївського району вбачається, що дитина фактично проживає з боржником ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_4 . Також вже видано 13.08.20219 року судовий наказ у справі № 480/1369/19 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 . Отже не може бути спір розглянуто в наказному провадженні.

Ухвалою від 04.08.2020 року Миколаївського районного суду Миколаївської області у справі № 480/1369/19задоводено заяву представника ОСОБА_2 та скасовано за нововиявленими обставинами судовий наказ від 13.08.2019 року у справі № 480/1369/19 про стягнення з ОСОБА_2 , на корсить ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , щомісячно у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку , починаючи з 31.07.2019 року і до його повноліття.

До матеріалів справи додано позитивні характеистики на ОСОБА_1 за місцем проходження служби ГУНП в Миколаївській області та ВЧ НОМЕР_1 Національної Гвардії України за 2019 рік, докази проте, що ОСОБА_1 є фізично здоровим, на обліку не перебуває.

До матеріалів справи додано позитивні характеистики на ОСОБА_2 , за місцем проходження служби ГУНП в Миколаївській області та за місцем проживання.

Відповідно до житлово - побутових умов проживання ОСОБА_1 у період розгляду судової справи у різні періоди були складені документи: акти обстеження житлово побутових умов від 20.02.2020р; 07.07.2020р; 13.08.2020р; 20.08.2020р; 25.08.2020р; 22.10.2020р; 26.01.2021р; фото звіт умов проживання в житловому будинку від 21.09.2019 року; фото звіт покращення умов проживання в житловому будинку від 11.11.2024р; акт обстеження умов проживання від 13.11.2024р, в яких зазначається, що батько дитини облаштував для сина окрему кімнату з усіма зручностями, в якій є окреме велике спальне ліжко; шафи купе для одягу; письмовий стіл, комп`ютер та планшет для навчання; телевізор та інші необхідні речі для відпочинку. Всі меблі та техніка нові та сучасні. Кімната чиста, світла та простора, має необхідний окремий простір для життя. Будинок з усіма комунальними зручностями та сучасним ремонтом. Санітарно гігієнічні умови проживання належні.

В грудні 2020 року батько свого сина записав до дитячого центру розвитку, де психолог ОСОБА_37 надала психологічну характеристику ОСОБА_3 , з рекомендаціями індивідуальних занять з психологом та нейропсихологом, про що свідчить психологічна характеристика від 11.12.2020 року № 16/12, яка міститься в матеріалах справи.

Практичним психологом ДНЗ № 37, який відвідував ОСОБА_3 з вересня 2020 року і у в 2021 році, було надано психолого-педагогічну характеристику, в якій зазначалося, що результатами виявлення особливостей сприйняття дитиною внутрішньо - сімейних відносин з проєкційних методик засвідчили, що дитина не відчуває своєї значущості в родині, почувається невпевнено, існує дефіцит уваги та любові з боки родини. Теми про сім`ю викликали у ОСОБА_3 стурбованість та напругу, проте дитина чітко визнавала на той час хто повинен мама чи тато, в який день забирати його з дитячого садочка.

Згідно Висновків спеціаліста -практичного психолога ОСОБА_38 , складених за зверненням ОСОБА_1 з приводу психологічного дослідження стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 15.12.2020 року; 20.02.2021 року; 21.02.2021 року; 25.05.2021 року, які містяться в матеріалах справи - психологом в даних актах визначено, що ОСОБА_3 прив`язаний більшою мірою до батька, ніж до матері, розрив з батьком для дитини може стати причиною найбільш сильною психологічною травмою. Можно зробити висновок про наявність несприятливого психологічного впливу з боку матері, що ппроявляється в лібералізмі поведінки дитини. Дитина бажає жити з баткьом, в якому бачить друга та наставника. Дитина любить і маму і папу, при цьому чітко розрізняє "батьківські" та "материнські дні". Батько щодо свого малолітнього сина транслює постійну батьківську підтримку, стійкість позиції, спрямованої на задоволення почуттів дитини з метою турботи про неї, її навчання, планомірного та цілісного виховання та розвитку. Краща психологічна сумісність і схильність дитини відзначається з сім`єю батька ніж сім`єю матері. Психологом зробдлено висновок, що виходячи з індивідуально психологічних особливостей, емоційного стану, рівня розвитку, інтересів, ОСОБА_3 найбільш переважно проживання зі своїм батьком. До індивідуальних психологічних особливостей дитини відносяться вразливість, образливість і гіперактивність.

Суд звертає увагу на те, що у всіх цих висновках зазначено, що спілкування з трирічною дитиною проводилося лише в присутності батька, обставини життя дитини також взяті зі слів батька. Психолог навіть не намагався провести бесіду з матір`ю дитини.

Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 записав ОСОБА_3 до студії малят та батьків «Джерело» у дошкільну групу , сплачував за навчання та приводив і забирав дитину з уроків в 2020-2021 році, дитина відвідувала Центр розвитку дитини « Лоло і Пепе ».

30.11.2020 року ОСОБА_1 відкрив в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНКУ» вклад «Дитячий депозит» терміном до повноліття дитини до 11.06.2035 року, на який можливо зараховувати кошти для сплати за навчання дитини після закінчення школи, та зняти ці кошти може ОСОБА_3 . Суд звертає увагу, що даних про стан рахунку і вклади батька чи матері на цей рахунок дитини - суду не надано.

Також в матеріалах справи містяться численні фото-журнали повсякденного життя дитини з батьком за 2019-2021 роки, які сладені ОСОБА_1 , справжність яких представник позивачки не заперечувала, з яких вбачається , що ОСОБА_1 фотографував ОСОБА_3 за іграшками, на розвиваючих заняттях, на різних розважальних заходах та місцях відпочинку , дитина завжди усміхнена та доглянута.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 має в особистій приватній власності житловий двоповерховий будинок площею 115,8 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,25га, за адресою АДРЕСА_5 , про що свідчить інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно довідка: 403128211 від 11.11.2024 року та технічний паспорт на будинок.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11.11.2024 року відсутні дані про належність на праві власності ОСОБА_2 нерухомого майна.

Відповідно до інформації від 21.03.2023 року з ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області 16.03.2023 року ОСОБА_2 звільнилася з посади за власним бажанням, та з наданих нею копії документів до матеріалів справи та іі наданих пояснень спеціалістам служби у справах дітей зрозуміло що перебуваючи у Німечинні вона офіційно не працює та не отримує дохід, вона перебуває на обліку та отримує лише соціальних допомогу від держави в якій вона перебуває.

Також в матеріалах справи містяться рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2020 у справі № 945/1842/19, яким зобов`язано ОСОБА_2 не чинити дідусю перешкоди у вихованні та спілкуванні з онуком та встановлено порядок участі у вихованні дитини , та рішення у справі № 945/1879/19 від 16.05.2023 року Миколаївського районного суду Миколаївської області, яким зобов`язано ОСОБА_2 не чинити бабусі перешкоди у вихованні та спілкування з онуком та визначено порядок участі у вихованні дитини.

На час розгляду справи у суді позивачка ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_5 та сином на підставі відповідного дозволу проживають на території Федеративної Республіки Німеччина.

Згідно відповіді Посольства України в Німеччині від лютого 2025 року, на консульському обліку малолітній громадянин України ОСОБА_3 не перебуває.

З наданих представником позивачки адвокатом Коренко Т.В. документів вбачається, що ОСОБА_2 та її діти перебувають у Федеративній Республіці Німеччина. З копії договору оренди житла слідує, що 01 листопада 2022 року між ТОВ «Тренд Іммобілієн» та ОСОБА_2 укладено договір оренди житлової квартири у будинку в м.Галле , Німеччина. З довідки про місце проживання від 02 листопада 2022 року слідує, що ОСОБА_2 ,, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в`їхали до трикімнатної квартири.

Дійсно, працівниками Служби у справах дітей за дорученням суду в 2024 році провести оцінку потреб сім`ї та скласти акт обстеження житлово - побутових умов проживання дитини не виявилося можливим, тому що за словами ОСОБА_2 вони проживають за кордоном, при цьому та надати офіційну інформацію про умови проживання останньою суду не надано.

В тимчасовій довідці про погоджену посвідку на проживання від 13 листопада 2023 року слідує, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було задоволено клопотання про надання дозволу на перебування іноземних осіб до 04 березня 2025 року.

Також з червня 2022 року на підставі того, що його мати ОСОБА_2 проживає в Німеччині та має дозвіл на проживання та дозвіл на роботу, ОСОБА_3 до його повноліття призначена грошова допомога більше 300 Євро.

Також протягом 2023-20024 років ОСОБА_2 , отримала Сертифікати на успішне складання Тесту з німецької мови для іммігрантів та інтеграційного тесту, підтвердила свій диплом бакалавра за спеціальністю "правознавство".

Також ОСОБА_44 .Вта проживаючі з нею особи ОСОБА_3 отримали послугу з медичного страхування з березня 2024 по лютий 2025 року.

Всі ці довідки перекладено перекладачем Сушковою Н.С. та справжність її підпису засвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О., зареєстровано в нотаріальному реєстрі.

За такого, у суду відсутні сумніви, що позивачка з дитиною має офіційне місце проживання в Німеччині- в інакшому випадку отримати дозволи на постійне проживання та медичне стархування , дозвіл на проходження інтеграційних курсів від держави Німеччина було б неможливо.

28.11.2019 року Службою у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації, яка виконувала на той час функції органу опіки та піклування, було надано висновок № 1225/06-11 від 28.11.2019 року, в якому зазначається що проведеною роботою спеціалістами служби у справах дітей було встановлено, що ОСОБА_1 має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, створив усі необхідні умови для проживання та розвитку дитини: хлопчик має окрему умебльовану кімнату, сезонний одяг, іграшки, під час проживання у батька відвідував Сливинський ДНЗ . За інформацією сусідів ОСОБА_1 з народження хлопчика приділяв йому більше уваги ніж ОСОБА_2 , батько навіть змінив місце роботи щоб більше часу проводити з дитиною. Зазначені факти підтверджують можливість проживання дитини разом з батьком.

13.12.2019 року рішенням Виконавчого комітету ММР № 1296 було визначено участь ОСОБА_1 у вихованні дитини, надавши йому можливість спілкуватися першого та третього тижні місця з 18:00 години п`ятниці до 18:00 неділі, щотижня у вівторок та четверг з 17:00 до 19:00 у святкові дні за домовленістю батьків та два тижні під час відпустки батька.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що цей графік відпочатку дотримувався обома батьками .

При цьому позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 надано відповіді правоохоронних органів з приводу того, що він протягом вересня 2019 - листопада 2019 року неодноразово звертався до Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області з приводу перешкоджання з боку ОСОБА_2 зустрічі з його малолітнім сином.

Згідно висновку від 29.01.2020 року за № 489/020201-22/25/14/20 Виконавчого комітету ММР , доцільно визначити місцє проживання дитини з матір`ю, в якому зазначено, що працівниками служби у справах дітей при розмові з матір`ю дитини встановлено, що після розірвання шлюбу батько з дитиною спілкувався часто, дитина знаходилася тиждень у батька та тиждень у матері, а з листопада 2019 року було визначено рішенням органу опіки та піклування порядок участі батька у вихованні дитини. Мати має належні умови проживання та стабільний дохід.

Згідно висновку від 16.06.2021 року за № 489/02.02.01-22/25/14/21 Виконавчого комітету ММР , недоцільно визначити місцє проживання дитини з батьком , в якому зазначено, що працівниками служби у справах дітей при розмові з матір`ю дитини встановлено, що після розірвання шлюбу батько з дитиною спілкувався часто, дитина знаходилася тиждень у батька та тиждень у матері, а з грудня 2019 року було визначено рішенням органу опіки та піклування порядок участі батька у вихованні дитини. Батько дитини має належні умови проживання та стабільний дохід Мати має належні умови проживання та стабільний дохід. Дане питання розглядалося 10.06.2021 року на засіданні комісії х питань захисту прав дитини , де було досліджено документи та заслухано обох батьків .Комісією не було виявлено підстав для зміни місця проживання дитини.

29.01.2021 року начальником служби у справах дітей Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області було подано до справи пояснення щодо постійного проживання дитини разом з батьком, в якому було зазначено що 26.01.2021 року служба у справах дітей здійснила обстеження умов проживання громадянина ОСОБА_1 , за результатами обстеження складено було розгорнутий та детальний за описом акт обстеження. Спеціалісти констатували факт існування дійсної турботи батька про сина та його налаштування виховувати останнього в безпечному та комфортному середовищі. Спеціалісти засвідчили що батько відповідально ставиться до дитини, та здатен виконувати свої батьківські обов`язки найкращим чином. Було зауважено, що обстежене помешкання виглядало не просто більш ніж найсприятливішим для постійного проживання дитини з батьком за побутовими ознаками, але сама собою влаштована атмосфера сприяла позитивному духовному розвитку дитини. Між батьком та сином існував міцний духовний родинний зв`язок. ОСОБА_3 виявляв любов та прив`язаність до свого батька. Служба у справах дітей вважала що проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 відповідало б у повній мірі найкращим інтересам дитини.

Згідно Акту обстеження умов проживання № 57 від 13.11.2024 року , складеного Службою у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради, колодієнком А.І, створені належні умови для проживання та виховання дитини за адресою АДРЕСА_4 , для дитини виділена окрема кімната з усім необхідним.

17.12.2024 року після розгляду питання визначення місця проживання дитини розглядалося на засіданні з питань захисту прав дитини, складено Висновок Виконавчого комітету ММР про неможливість визначення місця проживання ОСОБА_3 , розглянувши документи членами комісії було встановлено, у зв`язку з тим, що мати з дитиною проживає за межами України проведення оцінки потреб дитини та сім`ї, які передбачені п. 72 порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, - є не можливим, встановити здатність матері створити належні умови утримання та виховання дитини не є можливим, тому за таких обставин підготувати висновок про визначення місця проживання дитини з матір`ю не можливо. Зі слів матері встанволено, що для сина ОСОБА_3 в Німеччині створено необхідні умови, він забеззпечений всім необхідним, навчається у першому класі німецької школи, відвідує гуртки з футболу та боксу. Вона наразі шукає роботу. Мати надала фото та відео, які демонструють умови жжиття дитини за кордоном. ОСОБА_2 , наполягає на тому, що повернення в Україну на даний час є небезпечним, розрив з сестрою Варварою до того ж буде значним стресом для хлопчика.

Батьком підтверджено , що він перебуває на дійсній військовій службі за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 НГУ, має стабільний дохід, проживає у власному приватному будинку у АДРЕСА_5 , де для дитини створені належні умови для нормальної життєдіяльності та розвитку. Заперечує, що за цей час втрачено зв`язок між ним та сином.

17.12.2024 року Виконавчий комітет Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області надав висновок про недоцільність виззначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 з баткьом за місцем його проживання - у зв`язку з тим, що в умовах воєнного стану в

Україні дитині безпечніше залишитися з матір`ю за кордоном задля забезпечення розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі без негативного впливу, що відповідає найкращим інтересам дитини. Зазначено, що незважаючи на те, що батьком стверено усі необхідні умови для проживання, виховання та навчання дитини і батько дійсно бажає проживати з сином та дарувати йому свою любов - проте дитині безпечніше залишатися з матір`ю за кордоном у стійкому безпечному середовищі. Отже, не можна зараз стверджувати, з ким із батьків дитині буде краще проживати Тому доводи ОСОБА_1 не спростовують наведених висновків, що в найкращих інтересах дитини буде залишення місця проживання дитини з матір`ю, не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що проживання дитини з матір`ю шкодить її інтересам , що визначення місця проживання дитини з батьком , що фактично призведе до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину.

В матеріалах справи містяться складені ОСОБА_1 щомісячні фінансові звіти, а саме: у період з червня по грудень 2019 рік витрачено на утримання дитини кошти у сумі 92 231,89 грн.; у період з січня по грудень 2020 року витрачено на утримання дитини кошти у сумі 132 623,89 грн.; у період з червня по грудень 2021 рік витрачено на утримання дитини кошти у сумі 233 021, 39 грн.; у період за січень та лютий 2022 року витрачено на утримання дитини кошти у сумі 22 128,44 грн.- загальна сума витрачених коштів становить 480 005,61 грн. До вказаних звітів долучено копії чеків та квитанцій на придбання дитячих іграшок, одягу та продуктів харчування, товарів для розвитку, ліків- про що представник позивача ОСОБА_2 , в судовому засіданні не заперечувала щодо дійсності придбання цих товарів батьком для сина ОСОБА_3 .

Також представником відповідача за первісним позовом надано нотаріально посвідчені заяви від ОСОБА_27 , який є рідним батьком ОСОБА_1 та пенсіонером за віком, датовані 18.05.2024 та 06.05.2025 року , про те, що протягом 2019-2021 року отримував від сина регулярну фінасову допомогу у розмірі 36 000 грн на рік, в 2022 році - щомісячно від 2000 до 3000 грн, у 2023 він щомісячно отримував від сина фінансову допомогу у розмірі від 2000 до 4000 грн,а в в2024 році - від 2500 до 5000 грн щомісячно, у листопаді 2024 - 5 000 грн, у грудні 2024 - 8000 грн., у від 2025 році отримував грошову допомогу від сина по 5000 грн щомісячно.

Відповідно до довідки про доходи № 24 , виданої НГУ ОСОБА_1 несе службу в ВЧ НОМЕР_1 старшим водієм автомобільного взводу та отримує щомісячну заробітню платню у розмірі приблизно 25 000 грн станом на травень - жовтень 2024 року, станом на червень 2023-січень 2024 року у розмірі 23000-69 000 на місяць.

ОСОБА_1 також надано додаткові письмові пояснення по справі, в яких він зазначає, що надані адвокатом Коренко Т.В. довідки з Німеччини, які ніби-то підтверджують проживання ОСОБА_3 в належних умовах та навчання в Німеччині викликають обгрунтовані сумніви, формлені неналежним чином та містять суперечливі непідтверджені дані. Стосовно ренди житла- то, по-перше, населенний пункт Халле є комуною провінції в Бельгії, а не в Німеччині, крім того його знайомий ОСОБА_48 був нещодавно в тому місці і з`ясував, що за вказаною адресою знаходиться розвалений будинок з вибитими шибками, просто цю юридичну адресу викорситовують для реєстрації українських біженців. Отже, де наразі перебуває його син - невідомо. Станом на 10 травня 2025 року взагалі невідомо, чи отримує дитина соціальну допомогу та чи має засоби до існування- адже надані відповідчакою документи датовані лише до березня 2025 року. Мати перешкоджає спілкування батька з сином, перший рік з червня 2022 по червень 2023 ркоу він взааглі навіть не чув свого сина, але і зараз відповідачка не виконує судове рішення і всіляко перешкоджає спілкуванню його с з сином будь-якими засобами зв`язку. Її батьки, які проживають в Матвіївці, також відмовляються повідомляти не тільки йому, а і дідусю ОСОБА_27 , відомості про ОСОБА_3 .

Також матеріалами справи підтверджується, що з червня 2023 року триває виконавче провадження з примусового виконання Постанови Миколаївського апеляційного суду у спрві 3 490/8346/19 від 07.06.2023 року про забезпечення позову , державним виконавцем за численними заявами стягувача ОСОБА_1 регулярно вживаються заходи щодо примусового виконання зобов`язань боржником ОСОБА_2 у вигляді накладення штрафу та звернення щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення з приводу невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Отже, зібрані у справі докази свідчать про те, що малолітній ОСОБА_3 на час розгляду справи судом першої інстанції вже три роки поспіль проживає з матір`ю. Зміна місця проживання відбулась у зв`язку зі збройною агресією росії проти України. Поза розумним сумнівом, за цей час у дитини склалися певні соціальні зв`язки, він має певний розклад життя та свої інтереси та вподобання -який суттєво відрізняються від його інтересів та розкладу життя у три-чотирічному віці.

Всі ж докази , який надав батько дитини, відностяться до періоду, коли сину було 3-4 роки, вони безумовно підвтерджують дуже теплі та справжні батьківськи стосунки між ними, справжню батьківську турботу, проте обставини життя дитини за три роки значно змінилися, різниця між чотирічною та восьмирічною дитиною - дуже суттєва.

Також в маетріалах справи містяться підтвердження, що Центральним районним судом м.Миколаєва відкрито провадження у справі № 490/2890/25 за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про виключення відомостей про особу батька з актового запису про народження дитини.

Суду незрозуміла така суперечлива поведінка батька- який одночасно бажає повернути дитину в Україну та постійно жити разом з сином та піклуватися про нього, при цьому сумнівається в своєму білогічному батьківстві та має намір виключити відомості про себе, як про батька дитини. Постає питання: якщо позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про особу батька з актового запису про народження дитини буде задоволено - то які дії батька за цим послідують : чи буде він також любити його та піклуватися чи поверне дитину матері? Яким чином тоді таке переміщення дитини від матері до батька і назад протягом короткого проміжку часу вплине , перш за все, на психологічний стан малолітньої дитини?

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить із такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 161СК України якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин 2, 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", статті 161СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин, відповідної сімейної ситуації в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17).

При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

17.12.2024 року виконавчий комітет Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області як орган опіки та піклування у висновку вважав про недоцільність виззначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 .

Згідно висновку від 16.06.2021 року за № 489/02.02.01-22/25/14/21 Виконавчого комітету ММР - недоцільно визначити місцє проживання дитини з батьком.

Так, в постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 ОП КЦС ВС зазначила, що обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, у якій надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя й означав би порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому , суд не може прийняти до уваги заперечення представника відполвідача за первісним позовом про відсутність актуального висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення імсця проживання дитини з матір`ю та Актів обстеження умов її проживання - як підставу для відмову у первінсому позові.

Надаючи правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, що підтверджують ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, врахували фактичний розподіл між сторонами батьківського часу, тривале проживання малолітньої дитини за кордоном разом з матір`ю та старшою сестрою , а також висновок органу опіки та піклування та дійшов висновку, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю відповідає інтересам дитини.

На момент розгляду справи, з огляду на встановлені судом обставини, вік дитини, необхідність її контакту з матір`ю , соціальні контакти, перебування дитини з матір`ю у безпечному середовищі, а також ураховуючи нездатність сторін знайти порозуміння у питаннях розподілу батьківського часу, визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 - проживання його разом з матір`ю забезпечить зростання дитини у безпечному, спокійному та благополучному середовищі.

Суд зауважує, що батько безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, розвиток, проводити з сином необхідну кількість часу, незалежно від того, з ким вона буде проживати більшість часу. Визначення місця проживання дітей з одним з батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків.

Сам факт запровадження на території України воєнного стану не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини з одним із батьків; обставини, пов`язані із безпекою дитини та наслідками бойових дій, є істотними, підлягають встановленню та оцінці судом; вирішуючи спір про місце проживання дитини під час воєнного стану, суди мають оцінювати всі обставини справи в їх сукупності, застосовувати гнучкі підходи до ухвалення рішення у справі з урахуванням найкращих інтересів дитини, балансу між інтересами дитини та правами батьків на її виховання.

Суд також враховує, що наразі батько дитини є військовослжубовцем- отже незрозуміло яким чином він зможе забезпечувати догляд за малолітньою дитиною, а його твердження, що після цього судового рішення у нього з`являться підстави для звільнення з військової слжуби - є досить сумнівними з огляду на введення в Україні воєнного стану.

Більш того, суд наголошує, що батьки мають співпрацювати у забезпеченні належного контакту між кожним з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку батьківської опіки щодо дитини, зокрема спільної батьківської опіки, про що неодноразово вказував Верховний Суд (зокрема, постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення первісного позову та визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом від 3 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків.

Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Об`єднана палата зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.

У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема:

- особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності). В даній справі таких негативних якостей ні з боку батька, ні з боку матері- судом не встановлено№

- відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною). В даній справі невиконання своїх батьківських обов`язків відносно сина не втсановлені ні з боку батька, ні з боку матері , які не встанволено відсутності взаєморузміння між дитиною та батьками.

Суд дуже критично ставиться до наданих ОСОБА_1 " актів психологічного дослідження дитини" - оскільки з їх змісту вбачається виключна односторонність суджень психолога. Натомість чітко прослідковується тривожність дитини - що свідчить про те, що батьками так і не віднайдено способи захисту сина від негативного впливу руйнування їх сім`ї та забезпечення синові благополучної, спокійної атмосфери зрозстання . Якщо погодитися з твердженням батька, що в трирічному віці ОСОБА_3 вже чітко міг усвідомлювати з ким він хоче проживати , то дитина тоді і не могла не усвідомлювати який спір вчинидли батьки відносно неї і які вкрай неприязнені стосунки склалися у найдорожчих для нього людей. На думку суду, така ситуація складлася внаслідок поведінки обох батьків, а не лише поведнки матері, як-то стверджує ОСОБА_1 ;

- можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); У даній спправі така можливість існує у обох батьків;

- стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги);

- стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Так, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя.

Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19), від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 27 грудня 2024 року у справі № 346/5465/20

Отже, суд приходить до виснвоку, що позивач за зустрічним позовом не надав достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків, а також, що в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатися з матір`ю в Німеччині.

Ураховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, введення в Україні воєнного стану, перебування дитини з матір`ю в Німеччині, тривале проживання разом з матір`ю та старшою сестрою без батька з огляду на малолітній вік дитини, соціальні зв`язки та психологічну прив`язаність, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Суд додаково враховує суперечливу поведінку батька, який наразі ініціював судовий процес щодо сопорювання свого батьківства відносно сина ОСОБА_3 .

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина.

Стаття 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до частин першої та другоїстатті 179 СК Україниаліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначеннямв інтересах дитини.

Отже,статтею 179 СК Україниврегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину,є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначеннямв інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвиткуі виховання дитини, реалізації її здібностей.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, відповідачем ОСОБА_1 , надано до суду щомісячні "фінансові звіти" витрат на дитину з часу подачі позову і до лютого 2022 року - проти яких позивачка за первісним позовом та її представник заперечень не надали. Також позичакою не заперечувалося, що за цей період дитина часто перебувала з батьком, і на цей час перебування потреби дитини забезпечувалися батьком.

За такого, суд вважає за підставним та справдедливим стягувати аліменти з батька на утриманян дитини саме з березня 2022 року.

Виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини , враховуючи що відповідач є особою працездатного віку, є фізично здоровим чоловіком, може виконувати обов"язок по утриманні своєї дитини.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Також наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідач має на утриманні, крім сина, свого батька , а тому його заперечення про те, що розмір заявлених з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина є дещо завищеним є слушними.

За змістом ст.ст. 181, 182 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, по своїй правовій природі аліментні зобов`язання є періодичними платежами та підлягають сплаті щомісяця.

Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених обставин, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 заробітку (доходу) відповідача (бо відповідач має на утриманні двох близьких родичів, а не одного), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи стягнення з березня 2022 року і до повноліття дитини, оскільки вказаний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідає інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини, а також не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача слід стягнути суму судового збору, сплаченого за подачу позову до суду. Судві витрати позивача за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 79-81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , НОМЕР_2 ) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) , в розмірі 1/5 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 01 березня 2022 року і до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , НОМЕР_2 ) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 768 грн 40 коп. судового збору сплаченого за подачу позову до суду.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 768 грн 40 коп. судового збору за вимогу про стягнення аліментів.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 13 червня 2025 року.

Суддя О.А. Гуденко