Справа № 183/2266/25
№ 2/183/2818/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретарі судового засідання Зозулі В.С.,розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення недоотриманої спадкодавцем пенсії, суд

у с т а н о в и в :

представник позивача - адвокат Леоненко Ю.В. звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, згідно якого просить:

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату спадкоємиці ОСОБА_1 пенсію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 березня 2016 року по 20 листопада 2021 року, а також судові витрати.

В обґрунтування позову вказує, що позивач є спадкоємцем першої черги за заповітом після смерті її матері ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . З березня 2016 року її матері було припинено виплату пенсії відповідачем. Після смерті матері, вона звернувся до відповідача з заявою про отримання суми неодержаної її матір`ю пенсії, однак до сьогодні відповідачем недоотриману її матір`ю пенсію не виплачено. Більше того, відповідно до розрахунку відповідача пенсія нарахована за період з листопада 2021 року по 28 листопада 2022 року, не зважаю на те, що виплата пенсії матері була припинена з березня 2016 року. Підставою звернення до суду вказує на те, що вона як спадкоємиця першої черги за заповітом, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто є такою, що прийняла спадщину після смерті матері.

А тому просить позовні вимоги позивача задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на позовну заяву, у якому просить у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент смерті перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганської області, як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком. Пенсія ОСОБА_2 виплачувалася своєчасно та в повному обсязі по лютий 2016 року. З 01 березня 2016 року нарахування та виплата пенсії ОСОБА_2 призупинено, тому як поновлення виплати пенсії продовжується після особистого звернення пенсіонера, яка з відповідною заявою до пенсійного фонду за життя не зверталася. На запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу управлінням видано довідку від №1200-0503-8/14179 від 29.05.2024 про те, що розмір недоотриманих сум складає 26 173,33 грн за період з 29.04.2021 по 28.02.2022. З 01 березня 2016 року по 29.04.2021 пенсія ОСОБА_2 не нараховувалася, а тому надати відомості про розмір недоотриманої пенсії за цей період немає можливості. Виплата недоотриманої пенсії здійснюється на підставі свідоцтва про право на спадщину. 21.11.2024 року позивач звернувся до відповідача з заявою №21326 щодо виплати недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину на суму 26173,33 (двадцять шість тисяч сто сімдесят три гривні тридцять три копійки), однак йому було повідомлено, що розмір недоотриманої пенсії був розрахований з моменту надання заяви з 20.11.2021 р. по 28.02.2022 в сумі 8753,33 грн, з урахуванням трьох років до дати звернення спадкоємиці ОСОБА_1 за недоотриманою пенсією. Суми залишку недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 нарахованої за її життя відсутні. При цьому, виплата пенсії ОСОБА_2 була припинена з 01 березня 2016 року, із заявою щодо поновлення виплати пенсії за життя вона не зверталась. Оскільки за життя померла не оскаржувала дії щодо не нарахування та невиплати пенсії, не виявляла інтересу та волі на те, щоб відновити пенсійні виплати, не нарахована пенсія не увійшла до складу спадщини, право на яку має позивач. Крім того, відповідачем зазначено, що позивачем реалізоване його право спадкоємця, і відповідно суму в розмірі 8753,33 грн. включено до переліку боргів та внесено в реєстр станом на 01.01.2025. Щодо судових витрат, просить врахувати, що Законом № 1058-ІV заборонено використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені законом.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року прийнято до свого провадження зазначений позов у якому відкрите провадження за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання.

28 квітня 2025 року за клопотанням представника позивача ухвалою суду витребувано від нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , а від відповідача відомості про суми призначеної, виплаченої та недоотриманої пенсії, а також копію електронної пенсійної справи ОСОБА_2 .

27 травня 2025 року підготовче провадження ухвалою суду закрите та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання учасники розгляду справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представником позивача подано заяву, у якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в судове засідання не з`явився, у своїй заяві просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, вважає позовні вимоги необґрунтованими підтверджує позицію зазначену у відзиві, у задоволенні позову просить відмовити.

У зв`язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Суд, дослідивши заяви по суті сторін та матеріали справи в їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), є донькою ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 11 квітня 2024 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 91 рік в місті Луганськ Луганської області, про що 11 квітня 2024 року складено відповідний актовий запис № 14.

З копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 вбачається, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є позивач, як спадкоємець за заповітом. Інших спадкоємців за законом чи заповітом немає.

19 листопада 2024 року на ім`я позивача ОСОБА_1 нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові кошти, що нараховані ОСОБА_2 , але не виплачені (недоотримана) пенсія, що належать до сплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, на підставі довідки №1200-0503-8/14179 від 29.05.2024, виданої Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області в сумі 26 173,33 (двадцять шість тисяч сто сімдесят три гривні тридцять три копійки).

У відповідь на адвокатські запити №1 від 22.01.2025 р. та № 2 від 03.02.2025 р. адвоката Леоненко Ю.В. ГУ ПФУ в Луганській області листами №1200-0401-8/3015, № 1200-0401-8/3960 було повідомлено про те що виплату пенсії ОСОБА_2 призупинено з 01.03.2016 року, в зв`язку з тим що за життя ОСОБА_2 з 01.03.2016 року із заявою про поновлення виплати пенсії не зверталася та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не надавала, тому пенсійні виплати з 01.03.2016 не отримані з вини пенсіонера.

На запит нотаріуса ГУ ПФУ в Луганській області надано відповідь за вих. №1200-0503-8/14179 від 29.05.2024 про те, що розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 складає 26173,33 грн за період з 29.04.2021 по 28.02.2022. Також зазначено, що розмір виплати недоотриманої пенсії може бути зменшений в залежності від дати звернення до управління особи, яка має право на отримання даної виплати.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою 21.11.2024 №21326 невиплачена пенсія розрахована за період з 20.11.2021 р. по 28.02.2022 в сумі 8753,33 грн, за три роки до дня звернення, згідно з вимогами ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач у своєму відзиві посилається на те, що мати позивача перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як внутрішньо-переміщена особа та отримувала пенсію за віком, яка виплачувалася щомісячно по лютий 2016 року включно. З 01 березня 2016 року нарахування та виплата пенсії ОСОБА_2 призупинено. З 01.03.2016 по місяць смерті (лютий 2022 року) ОСОБА_2 нарахування та виплата пенсії не проводилась.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , на яку позивачу видано свідоцтво про право на спадщину в розмірі 26 173,33 грн включено до переліку боргів та внесено в реєстр в розмірі 8753,33 грн., тобто на 17420,00 грн менше.

Будь-яких доказів того, що відповідачем прийняте рішення про відмову у виплаті суми недоотриманої пенсії у розмірі 26173,33 грн, на яку видане відповідне свідоцтво про право на спадщину суду не надано.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до частини першої статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи чинних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386ЦК України встановлені засади захисту права власності та передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного Кодексу України про спадкування.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату спадкоємиці ОСОБА_1 пенсію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 березня 2016 року по 20 листопада 2021 року.

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень статей 1216, 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця та той з подружжя, хто його пережив, батьки.

Отже, позивач (донька спадкодавця) у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги.

За правилами ч. 3ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач звернувся до суду через об`єктивні обставини, незалежні від його волі, які позбавляють його можливості оформити спадкові права і отримати спадщину, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, наявності у неї законних очікувань на отримання у спадок належної спадкодавцю соціальної виплати, її право підлягає захисту судом.

Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 7.11.2014 року затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, відповідно до якого у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до п.3 цієї Постанови територіальні органи Пенсійного фонду України зобов`язані керуватись положеннями ст. 49 вказаного Закону припиняти виплату пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду за наявності вищевказаних підстав. Відсутність зазначеного рішення свідчить, що нараховані суми пенсії повинні виплачуватися.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

У постанові Верховного Суду у справі № 802/402/18 від 03 травня 2018 року зазначено, що пенсія особи є її приватною власністю й припинення її та невиплата не у спосіб, передбачений Законом, є втручанням в право людини на власність, а також встановлені судом обставини щодо відсутності вини пенсіонера у неотриманні пенсії та припинення такої виплати внаслідок бойових дій на території Луганської області за відсутності інших підстав припинення, тому вказано, що позивач як дружина померлого до спливу шестимісячного строку (ст. 52 Закону) має право на виплату недоотриманої пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Суд зазначає, що положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі смерті пенсіонера.

Рішення щодо припинення виплати пенсії спадкодавцеві на інших підставах відповідачем суду не надано.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Крім того, відповідно до статті 9 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII «Про забезпечення праві свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено у статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 18.01.2018 № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Тому, припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Таким чином, припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Відповідно до ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач як спадкоємець має право на виплату відповідної суми.

Вищенаведені положення законодавства з урахуванням сталої судової практики у спірних правовідносинах свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мала право на нарахування та виплату пенсії з березня 2016 року, незалежно від звернення до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області та надання чи не надання довідки внутрішньо переміщеної особи, чи не підтвердження місця фактичного проживання, при цьому, слід зауважити, що рішення про припинення їй таких виплат не приймалось.

Отже, і позивач, як спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання пенсії у порядку спадкування за заповітом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи діє здатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до частини другої статті 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати, здійснюючи правосуддя встановлено в статті 5 ЦПК України.

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, якій він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Вказане з урахуванням положень частини першої статті 2 ЦПК України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення в порушених правах.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Оскільки відповідачем не наданий розрахунок пенсії з посиланням на те, що вона не нараховувалася, електронна пенсійна справа ОСОБА_2 не містить розміру пенсії за період з березня 2016 року по 28 квітня 2021 року а тому суд позбавлений можливості вирахувати самостійно розмір пенсії з моменту припинення її нарахування. При цьому позивач просить стягнути розмір недоотриманої пенсії починаючи з 01 березня 2016 року по 20 листопада 2021 року, в той час як відповідно до довідки про розмір недоотриманої пенсії розмір пенсії, що увійшов до складу спадщини, на яку видане відповідне свідоцтво про право на спадщину, нарахований за період з 29.04.2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 (місяць смерті ОСОБА_2 ), то позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими за період з 01 березня 2016 року по 28 квітня 2021 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на недоотриману нею за життя пенсію за період з 01 березня 2016 року по 20 листопада 2021 року, підлягають задоволенню у частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на недоотриману нею за життя пенсію за період з 01 березня 2016 року по 28 квітня 2021 року.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача розміру недоотриманої спадкодавцем пенсії за період з 29 квітня 2021 року по 20 листопада 2021 року, яка включена до свідоцтва про право на спадщину, то такі вимоги не є обґрунтованими, тому як суду не надано доказів того, що на час розгляду справи в суді відповідачем відмовлено у виплаті вказаних коштів та/бо прийняте рішення про відмову у виплаті цих коштів.

А тому в іншій частині позовних вимог належить відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно розміру задоволенню позовних вимог зі сплати судового збору в сумі 1000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області визнання права власності в порядку спадкування та стягнення недоотриманої спадкодавцем пенсії задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на недоотриману нею за життя пенсію за період з 01 березня 2016 року по 28 квітня 2021 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді недоотриманої пенсії за період з 01 березня 2016 року по 28 квітня 2021 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області за рахунок відповідних бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, , вул.Шевченка, 9, м.Сіверськодонецьк, Луганська область, 93404.

Повний текст рішення складений та підписаний 10 червня 2025 року

Суддя І.Г.Дубовенко