Справа № 946/9114/23
Провадження № 2/946/988/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Горлан», ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Горлан», ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, обґрунтовуючи позов тим, що 25.05.2011 року між позивачем, ОСОБА_1 , та фізичною особою ОСОБА_3 укладено договір №6 В/6 про участь у спільному будівництві об?єкту «Житловий Дім із 28-ма квартирами» за адресою: АДРЕСА_1 , N?10/1 (адреса будівельна). Згодом будинку присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 . Предметом договору є об?єкт нерухомості - трикімнатна квартира N?6 загальною площею 109,1 метрів квадратних на першому поверсі. Відповідно до пункту 3.1 договору позивачем було передано загальну суму 63 900,00 доларів США 4 внесками, що за курсом і склало 511115 українських гривень, що підтверджено чотирма розписками. Після виміру квартири представниками МБТІ площа становила 115,9 квадратних. Надмірну площу позивач сплатив п`ятим внеском у розмірі 30000,00 гривень, що підтверджено розпискою від 16.06.2015 року. Всі п?ять розписок підписано власноруч ОСОБА_4 у присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 16.08.2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Горлан» код за , юридична адреса: 68600, Україна, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. І.Франка, будинок 9, кв.6, в особі директора ОСОБА_3 (з травня 2023 року директор ОСОБА_7 , син ОСОБА_3 ) було укладено договір купівлі - продажу майнових прав на об?єкт нерухомості - трикімнатну квартиру N? 6 загальна площа 115,9 квадратних метрів розташована на 1 поверсі за адресою АДРЕСА_3 . Необхідність укладання цього договору ОСОБА_3 пояснив змінами у порядку реєстрації. Відповідно до пункту 5.1 цього договору сума за об?єкт нерухомості становить 541 115,00 гривень. Це та сума, яку було передано п`ятьма внесками особисто ОСОБА_4 та підтверджується розписками. Таким чином, усі свої фінансові зобов`язання позивач повністю виконав. Пнкт 8.5 передбачає складання двох примірників цього договору, які мають однакову юридичну силу. Другий екземпляр для позивача. Однак, як зазначає позивач, під всілякими приводами ОСОБА_8 відмовляється передавати йому примірник, тому, у позивача є лише ксерокопія договору. 23.01.2015 року був оформлений Акт прийому-передачі квартири АДРЕСА_4 . Але, другий примірник акту ОСОБА_3 також відмовився передати ОСОБА_1 . Такий акт складається згідно з п.6 цього договору лише після 100% сплати суми Договору за квартиру. Це ще раз підтверджує той факт, що виконані позивачем фінансові зобов`язання повністю. Копії договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості-квартири та акт прийому - передачі квартири позивачу були надані КП «Ізмаїльське МБТІ». У вказаній квартирі позивач проживав понад два роки після виконання ремонту до квітня 2018 року. Ключі від квартири він отримав особисто із рук ОСОБА_3 . За час проживання у цій квартирі ним укладено договори з міськими комунальними службами і він оплачує витрати на газ, воду, комунальні послуги ОСББ. Відповідно до ч. 2 Договору від 16.08.2012 року оформлення права власності на новостворене майно покупця здійснюється проведенням державної реєстрації права власності на майно у порядку, передбаченому чинним законодавством. Будинок N? 59а по просп. Суворова у м. Ізмаїлі було прийнято в експлуатацію. Акт прийому в експлуатацію існує, але, як вказує позивач, відповідач його йому не надає. Відповідно до п.3.2 Договору від 16.08.2012 року - в акті прийому - передачі за договором зазначається дата і факт передачі Покупцеві Майнового права, та факт отримання Покупцем Майнового права та документів, необхідних для реєстрації права власності на новостворене майно, як на нерухомість. До позову додано акт прийому - передачі ТОВ «Горлан» ОСОБА_1 кв. №6 на підставі Договору купівлі - продажу майнових прав на об?єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року. Але, в акті прийому - передачі не зазначено, що ТОВ «Горлан» передає ОСОБА_1 документи, необхідні для реєстрації права власності на новостворене майно як у нерухомість. ОСОБА_1 вказує, що він неодноразово звертався до директора ТОВ «Горлан» із вимогою надати йому документи. Незважаючи на те, що ним повністю виконано зобов`язання за договором, відповідач не надає йому документів, необхідних для проведення державної реєстрації. Дії ТОВ "Горлан" порушують його права Покупця за Договором. Позивач вказав, що він вчасно не отримав те, на що розраховував, укладаючи Договір. Він не впевнений, що ТОВ «Горлан» не передасть його квартиру іншій особі, так як, не проведено державної реєстрації нерухомого майна. Позивач вказує, що між ним, ОСОБА_1 та ТОВ «Горлан» склалися цивільно-правові відносини: він зобов?язався виплатити вартість квартири, а ТОВ «Горлан» узяв на себе відповідальність виконати передбачені Договором зобов?язання щодо будівництва та передачі позивачеві у власність квартири. 17.01.2017 року позивач звернувся до державної реєстраційної служби за оформленням права власності на квартиру. Проте, 24.01.2017 року розгляд реєстрації було зупинено, так як відсутній оригінал договору купівлі-продажу майнових прав та оригінал акту приймання-передачі квартири. 02.12.2021 року рішенням Ізмаїльського міжрайонного суду Одеської області визнано право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 . 13.06.2023 року постановою Одеського апеляційного суду скасовано рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.12.2021 року. Згідно постанови колегія суддів, виходячи з принципу диспозитивності вважає, що позивач, самостійно обравши невірний спосіб захисту, на підставі того, що не можна признати право власності на майнові права, тобто право власності на право. Більше того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі N?359/5719/17 (провадження N? 14-8цс21), зазначено, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права влади на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлено право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об?єкт інвестування є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об?єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об?єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває право власності на об?єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об?єкт за собою (пункти 92,93,95 постанови). Проте, згідно з п.2.1 чинного Договору №6 В/6 від 25.05.2011 року виконавець (фізична особа ОСОБА_3 ) зобов`язується побудувати та здати в експлуатацію житловий будинок, після чого передати об?єкт нерухомості замовнику ( ОСОБА_1 ) у його власність до 30.06.2012 року. Відповідно до запиту дізнавача ОСОБА_9 від 11.10.2023 року №?65/52-7438 до керівника КП «Ізмаїльське МБТІ» та отриманої відповіді від 17.10.2023 року вих. №725, набувачем майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 є ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу майнових прав на об?єкт нерухомості від 05.07.2023 року. Однак, ТОВ «Горлан» ніколи не був інвестором згідно з Договором про створення спільної власності від 11.01.2011 року. Інвестором кв. АДРЕСА_6 ) є ОСОБА_1 . Згідно з п. 5 цього договору сторона 37 (ТОВ «Горлан», в особі директора Волонтира Ю.А.), здійснює будівництво вищезгаданого майна за рахунок коштів, внесених сторонами 1-36, де сторона 6 - ОСОБА_1 після здачі об?єкта в експлуатацію ніякий об?єкт нерухомості не отримує. Фактично ТОВ «Горлан», в особі директора ОСОБА_7 продав об?єкт нерухомості кв. АДРЕСА_7 не маючи не право власності та не будучи інвестором об?єкта нерухомості. Більше того, у липні 2015 року директор ТОВ «Горлан» Волонтир Ю.А. передав позивачу ключі від цієї квартири, а позивач зробив ремонт, перепланування, засклив балкон ( а отже збільшилася загальна площа квартири) і яким чином 11.07.2023 року було підписано Акт прийому - передачі квартири, від якої ключі тільки в нього невідомо. Позивач вказує, що він не знає ОСОБА_2 , у цю квартиру ОСОБА_10 ніколи не заходила. З огляду на викладене, у нього є всі підстави вважати Договір купівлі продажу майнових прав та Акт прийому-передачі квартири носять уявний і удаваний характер угоди. 12.07.2018 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області (справа №?500/504/17) прийнята ухвала про забезпечення позову шляхом заборони зміни права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_4 . 28.07.2023 року ухвала була скасована. 02.08.2023 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області (справа №500/8049/18) прийнято рішення заборонити державним реєстраторам та іншим особам, які здійснюють реєстрацію нерухомого майна, реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 . Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна трикімнатна квартиру АДРЕСА_9 , від 05.07.2023 року, судові витрати покласти на відповідача ТОВ «Горлан».

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.03.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с.203 т.1).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, зазначивши у виступі в судових дебатах, що він неодноразово звертався до директора ТОВ «Горлан» із вимогою надати йому документи на квартиру. Незважаючи на те, що ним повністю виконано зобов`язання за договором, відповідач не надає документів, необхідних для проведення державної реєстрації. Дії ТОВ "Горлан" порушують права позивача як покупця за договором. Позивач вказав, що вважає, що ТОВ «Горлан» може передати його квартиру іншій особі, так як не проведено державної реєстрації нерухомого майна. Зазначив, що фактично ТОВ Горлан, в особі директора ОСОБА_7 продав об?єкт нерухомості кв. N?6, не маючи не право власності та не будучи інвестором об?єкта нерухомості. Більше того, у липні 2015 року директор ТОВ «Горлан» Волонтир Ю.А. передав йому ключі від цієї квартири, він зробив ремонт, перепланування, засклив балкон (а отже збільшилася загальна площа квартири) і яким чином 11.07.2023 року було підписано Акт прийому - передачі квартири, від якої ключі тільки в нього, йому невідомо. Позивач вказав, що він не знає ОСОБА_2 , вона ніколи у квартирі не була. У позивача є всі підстави вважати Договір купівлі - продажу майнових прав та Акт прийому-передачі квартири носить мнимий і притворний характер. Жодних документів, інвестиційного Договору, фіскальних чеків, банківських чеків, які свідчили про купівлю об?єкта нерухомості 3-х кімнатної квартири ОСОБА_11 , немає. Більше того, ОСОБА_12 жодного разу не з`явилася на судове засідання, хоча їй надсилалися повістки за двома адресами (місцем реєстрації та місцем фактичного проживання) належним чином. ОСОБА_2 , ігноруючи повістки, виявляла неповагу до суду та інших учасників судового засідання, на судові засідання не з`являлася. Позивач зазначив, що він неодноразово шляхом подання клопотань просив суд ухвалити рішення примусового приводу на судове засідання відповідачки, однак суд його клопотання не задовольнив. Для позивача очевидно, що ОСОБА_2 фактично не є покупцем даного об`єкту нерухомості - трикімнатної квартири, що ніколи її не оплачувала, і згідно з отриманими їй документами від ТОВ «Горлан» не оформляла право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_8 . Позивач впевнений, що ОСОБА_12 однозначно володіла інформацією, що на цю квартиру за рішенням суду накладено заборону на реєстрацію, але, вступивши у злочинну змову з ОСОБА_3 , підписала цей договір, так як отримала чи планує отримати надалі незаконну грошову винагороду. Також, судом не встановлено, де проходило підписання договору купівлі-продажу майнових прав на об?єкт нерухомого майна - трикімнатну квартиру АДРЕСА_9 від 05.07.2023 року та чи знайома взагалі ОСОБА_12 із директором ТОВ «Горлан» Волонтиром А.Ю. Виходячи з матеріалів кримінального провадження N?0001619 від 19.12.2023 року ч.4 ст. 190 КК України, де фігурантами провадження є ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , ОСОБА_7 виїхав із України до підписання договору, тобто до 05.07.2023 року. В Україну не повертався. І це зрозуміло, ОСОБА_7 є людиною призовного віку, за фактом - ухилянт. На одному із судових засідань суд надав позивачу можливість поставити запитання представнику відповідача ТОВ «Горлан» ОСОБА_13 . Усі питання (не менше 25) було проігноровано. На жаль, у суду до представника ТОВ «Горлан» не виникло жодного питання. 15.01.2024 року позивачем належним чином через канцелярію було подано клопотання про виклик свідка ОСОБА_14 , начальника КП Ізмаїльського МБТІ для надання пояснень про залучення документів до інвентаризаційної справи по будинку: АДРЕСА_3 . ОСОБА_14 повинна була дати пояснення, хто саме і коли долучив до інвентарної справи по будинку за адресою: АДРЕСА_10 договір купівлі-продажу майнових прав на об?єкт нерухомого майна - трикімнатна квартира АДРЕСА_9 від 05.07.2023 року та Акт приймання-передачі квартири за цією адресою. Обидва ці документи підписано директором ТОВ «Горлан» Волонтиром О.Ю. (з печаткою підприємства) та ОСОБА_11 . На випадок перебування ОСОБА_7 за межами України, такі документи могли бути залучені іншою особою лише за довіреністю, яка має бути в інвентаризаційній справі. Вищезазначені документи мали бути оглянуті судом під час допиту свідка ОСОБА_14 . На жаль, суд не розглянув об`єктивно та всебічно ці питання. Свідком було допитано у межах цієї справи ОСОБА_15 . Свідок ОСОБА_15 дала такі показання: 1. Була свідком під час передачі ключів від квартири директором ТОВ «Горлан» ОСОБА_3 інвестору ОСОБА_1 приблизно у червні 2015р. за адресою: АДРЕСА_8 ; 2. Підтвердила факт, що ОСОБА_1 на протязі 2,5 років після проведеного ремонту користувався цією квартирою; Підтвердила факт, що неодноразово оплачувала на прохання ОСОБА_1 комунальні послуги за дану квартиру, у тому числі за електроенергію голові ОСББ Проспект-2015 Зінченко Л.Б. 12.07.2018 року Ізмаїльським судом (справа №?500/504/17) прийнята ухвала в забезпечення позову заборонити зміну права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_4 . 28.07.2023 року Ізмаїльським судом це рішення було відмінено, але за 4 дні - 02.08.2023 року ухвалою Овідіопольського суду (справа №500/8019/18) прийнято рішення заборонити державним реєстраторам та іншим особам, які здійсняють реєстрацію нерухомого майна реєстраційні дії, що не є нерухомим майном, а саме, на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_8 . Ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2018 року та ухвала Овідіопольського суду від 28.07.2023 року вже достатні для ухвалення законного рішення судом у рамках цієї справи. При ухваленні рішення головуючий суддя по справі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області не може не брати до уваги постанову Одеського апеляційного суду від 13.06.2023 року, що Колегія суддів, виходячи з принципу диспозитивності вважає, що позивач самостійно обрав невірний спосіб захисту, з підстав того, що не можна визнавати право власності на майнові права, тобто право власності на право. Але визнає, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі N? 359/5719/17 (провадження N? 14-8ц21), зазначено, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об?єкт інвестування є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об?єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об?єкт і після завершення будівництва об?єкта нерухомості набуває права власності на об?єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об?єкт за собою (пункти 92, 93, 95 постанови). Однак, Верховний Суд Постановою від 04.09.2024 року, справа N? 500/504/17 постанову Одеського апеляційного суду від 13.06.2023 року у частині позовних вимог про визнання права власності на майнове право на квартиру скасував, справу в цій частині передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. На судовому засіданні було вивчено залучений до позовної заяви компакт диск - копія технічного запису допиту підсудного ОСОБА_3 у межах кримінальної справи N?500/8049/18 ч.ч.2,4 ст. 190 КК України. Допит підсудного проведено 26.07.2023 року. Під час вивчення допиту підсудного ОСОБА_3 підтвердились обставини, що ОСОБА_3 отримав у повному обсязі кошти за 5 розписками згідно з інвестиційним договором та використав їх за прямим призначенням, згідно з договором, будівництво об?єкта нерухомості - кв.N?6 за адресою: АДРЕСА_10 . Також, підсудний ОСОБА_3 , в рамках допиту у кримінальній справі, підтвердив факт, що будівельна адреса будинку: АДРЕСА_11 є поштовою адресою: АДРЕСА_3 виконкомам того ж будинку. Тобто перша адреса будівельна, друга поштова одного і того ж будинку. Також, на судовому засіданні позивачем були передані суду для вивчення такі документи з мокрою печаткою МБТІ на кожній сторінці: 1. Договір купівлі-продажу майнових прав на об?єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року, 2. Акт прийому-передачі квартири від 23.01.2015 року, 3. Технічний паспорт з ім?я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 . В зв`язку з вищезазначеним позивач просив суд визнати незаконним та скасувати договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна трикімнатну квартиру АДРЕСА_9 , від 05.07.2023 року, судові витрати відшкодувати за рахунок відповідача ТОВ «Горлан».

Представник відповідача ТОВ «Горлан» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. 24.01.2024 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідно до договору оренди земельної ділянки від 25.11.2004 року на підставі рішення Ізмаїльської міської ради від 17.09.2004 року №743-IV Ізмаїльська міська рада надала, а ТОВ «Горлан» прийняло в строкове, платне користування земельну ділянку не сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в АДРЕСА_3 . Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 22.12.2014 року Ізмаїльська міська рада передала, а ТОВ «Горлан» прийняло в строкове, платне користування земельну ділянку не сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в АДРЕСА_3 , площею 0,2091 га, кадастровий номер :01:025:0154. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №32514283 від 21.01.2015 року, 17.12.2014 року за ТОВ «Горлан» зареєстровано право оренди вищезазначеної земельної ділянки. Відповідно до декларації про початок будівельних робіт від 02.04.2013 року №ОД49, декларації про готовність об`єкта експлуатації від 27.05.2014 року №ОД0, декларації про готовність об`єкта експлуатації від 05.11.2014 року №ОД61 замовником є ТОВ «Горлан». До позовної заяви додано копію договору №6В/6 про участь у спільному будівництві житлового будинку від 25.05.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно до п. 2.1. якого замовник ОСОБА_1 зобов`язується здійснити фінансування будівництва об`єкту нерухомості (трикімнатна квартира АДРЕСА_7 загальною площею 109,1 кв.м.) в порядку, визначеному п.3.1. договору, а виконавець Волонтир Ю.А. зобов`язується побудувати і здати в експлуатацію житловий будинок, після чого передати об`єкт нерухомості (трикімнатна квартира АДРЕСА_7 загальною площею 109,1 кв.м.) замовнику у власність до 30.06.2012 року. ТОВ «Горлан» не було учасником правовідносин згідно договору №6В/6 про участь у спільному будівництві житлового будинку від 25.05.2011 року та жодних зобов`язань на себе не брало. Відповідно до п. 3.1. договору №6В/6 про участь у спільному будівництві житлового будинку від 25.05.2011 року замовник зобов`язується передати виконавцю суму у розмірі 511 115 грн. В матеріалах справи №500/504/17 наявні надані ОСОБА_1 копії розписок від 21.05.2011 року (153 334 грн.), від 28.12.2011 року (153 334 грн.), від 15.06.2012 року (150 245 грн.), від 28.06.2014 року (54 205 грн.), від 16.07.2015 року (30 000 грн.), відповідно до яких ОСОБА_3 отримав, а ОСОБА_1 передав грошові кошти у загальному розмірі 541 118 грн. відповідно до договору №6В/6 від 25.05.2011 року. До даної позовної заяви ОСОБА_1 копії вказаних розписок не надавались, проте, ОСОБА_3 отримував грошові кошти саме відповідно до договору №6В/6 від 25.05.2011 року. Про факт отримання та повернення грошових коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також, прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення грошей до каси товариства. До позовної заяви ОСОБА_1 було додано копію договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Горлан», відповідно до розділу 1 якого договір регулює відносини між сторонами з приводу купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що розташована в багатоквартирному житловому будинку з об`єктами торгівлі за адресою: АДРЕСА_3 . Замовником багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгівлі є продавець ТОВ «Горлан». Відповідно до розділу 2 договору загальна проектна площа квартири складає 115,9 кв.м. Однак, відповідно до договору №6В/6 від 25.05.2011 року загальна площа квартири зазначена 109,1 кв.м. З урахуванням зазначеного, площа квартири 115,9 кв.м. ніяким чином не могла бути визначена 16.08.2012 року (договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року), оскільки вона була визначена лише у 2015 році після відповідних замірів БТІ. При цьому, грошові кошти згідно розписок від 21.05.2011 року (153 334 грн.), від 28.12.2011 року (153 334 грн.), від 15.06.2012 року (150 245 грн.) ніяким чином не могли бути направлені на фінансування будівництва житлового будинку ТОВ «Горлан» по договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року, оскільки сам договір міг бути укладений лише 16.08.2012 року, що вбачається зі змісту наданої позивачем копії договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року. Відповідно до розділу 5 покупець здійснює оплату суми договору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця або через касу у сумі 541 115 грн. Оплата проводиться протягом 30-денного строку з моменту підписання договору. Відповідно до розділу 6 договору після сплати 100% суми договору з дати надання продавцю документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчують відповідність закінченого будівництва об`єкту надання проектів документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, продавець зобов`язується передати покупцю майнові права (за актом приймання-передачі майнових прав) та інші документи, надання яких є в компетенції продавця, а покупець зобов`язується прийняти документи та підписати Акт приймання-передачі майнових прав відповідно до умов цього договору. Майнові права вважаються переданими покупцю у дату, визначену в Акті приймання-передачі майнових прав. Відповідно до довідки ТОВ «Горлан» за вих. №23/05/002 від 31.05.2023 року ТОВ «Горлан» було повідомлено, що станом на 31.05.2023 року не отримувало грошових коштів від ОСОБА_1 за майнові права на квартиру АДРЕСА_5 . В матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання ТОВ «Горлан» грошових коштів у сумі 541 115 грн. по договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року, а відповідно у разі укладення договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року, копію якого було надано позивачем, у ТОВ «Горлан» були б відсутні правові підстави для передання покупцю майнових прав (за актом приймання-передачі майнових прав) та інших документів на об`єкт нерухомого майна. Позивачем вказано, що у нього відсутні оригінали договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року та акту приймання-передачі майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 23.01.2015 року. Таким чином, матеріалами справи не підтверджено наявність договірних відносин між позивачем та ТОВ «Горлан» щодо купівлі-продажу майнових прав за договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року та виконання сторонами його умов. З урахуванням зазначеного, неможливо встановити факт укладання договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Горлан» при наявності підтвердження відсутності у позивача оригіналу договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року та відсутності доказів виконання умов такого договору сторонами. При цьому, позивачем не надано жодних доказів здійснення ОСОБА_1 та отримання ТОВ «Горлан» оплат по договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 року. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна трикімнатна квартира номер АДРЕСА_5 від 05.07.2023 року. Позивач вказує, що договір купівлі-продажу від 05.07.2023 року та акт прийому-передачі квартири носять уявний і удаваний характер. Однак, позивачем не зазначено в чому саме полягає удаваність договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 05.07.2023 року та для приховання якого саме іншого правочину його могло бути укладено. Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Горлан», ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання сповіщена належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, заяв чи клопотань по справі суду не надала.

Свідок ОСОБА_15 , будучи допитаною за клопотанням позивача, пояснила, що ОСОБА_1 приходиться їй рідним братом. Зазначила, що 16.07.2016 року, після зібрання ОСОБА_3 з інвесторами, ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що необхідно внести останній платіж за квартиру у розмірі 30 тис. гривень. У квартирі позивач за допомогою робітників зробив ремонт, сплачував за газ та воду за договорами про надання послуг, за електроенергію сплачував готівкою бухгалтеру ОСОБА_3 , а згодом голові ОСББ ОСОБА_16 , оскільки договір з енергопостачальною компанією укласти було неможливо через відсутність зареєстрованого права власності на житло. Згодом лічильник на електроенергію, який був розміщений на сходовому майданчику, був вкрадений, але ні поліція, ні охорона нічого не зробили. ОСОБА_1 та всі інвестори проживали у квартирах без зареєстрованого права власності. Свідки, які надавали пояснення при розгляді справи у судді ОСОБА_17 , - ОСОБА_18 , його сестра, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , вказали, що ОСОБА_1 дійсно зробив ремонт та проживав у вказаній квартирі. У 2015 році ремонт закінчився та позивач з сестрою та друзями відмічали у квартирі новосілля та Новий Рік. У березні 2023 року директором ТОВ «Горлан» став син ОСОБА_3 ОСОБА_7 . Після цього, в липні квартира ОСОБА_1 була продана ОСОБА_2 , але як це могло статися, свідку не зрозуміло.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 80, 81 ЦПК України).

За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема, є, у тому числі, договори та інші правочини.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що 05.07.2023 року між ТОВ «Горлан» (продавець), з однієї сторони та ОСОБА_2 (покупець), з іншої сторони укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_12 . Замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгівлі є продавець «ТОВ «Горлан». Відповідно до умов договору (п.3.1.) в порядку, передбаченому цим договором, продавець зобов`язується передати у власність покупця майнове право, а покупець зобов`язується прийняти майнове право і сплати продавцю суму договору (а.с.8-12 т.1).

Згідно акту приймання-передачі майна від 11.07.2023 року ТОВ «Горлан» (продавець), з однієї сторони та ОСОБА_2 (покупець), з іншої сторони, склали акт про: відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав від 05.07.2023 року продавець передав, а покупець прийняв у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_9 , загальною площею 115,90 кв.м. (а.с.13 т.1).

Відповідно до відповіді КП «Ізмаїльське МБТІ» від 17.10.2023 року №725 дізнавачу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Субота О. набувачем майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 05.07.2023 року (а.с.7 т.1).

Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови від 19.02.2016 року № 57р «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м.Ізмаїлі Одеської області» просп. Суворова перейменовано на просп. Незалежності.

При цьому ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2018 року у забезпечення позову заборонено проведення зміни права власності на нерухоме майно щодо: квартири АДРЕСА_4 , частини ізольованих підвальних приміщень місце для стоянки №13 площею 18 кв.м. (6м.х3м.), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_13 . До прийняття рішення по суті спору накладено арешт на: квартиру АДРЕСА_4 , частини ізольованих підвальних приміщень місце для стоянки №13 площею 18 кв.м. (6м.х3м.), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_13 (а.с.43 т.1).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2023 року заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 , вжитті ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.08.2023 року, скасовано (а.с.41-42 т.1).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.08.2023 року накладено арешт на нерухоме майно, а саме, на нежиле ізольоване приміщення №ХІІІ (3/100 частка площею 18,0 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_13 , що належить ОСОБА_22 . Заборонено державним реєстраторам та іншим особам, які здійснюють реєстрацію нерухомого майна, реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 (а.с.40 т.1). Ухвала набрала чинності 02.08.2023 року.

Отже, на думку позивача, на час укладання між ТОВ «Горлан» (продавець), з однієї сторони та ОСОБА_2 (покупець), з іншої сторони договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_12 діяла заборона проведення зміни права власності на нерухоме майно встановлена ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.08.2023 року.

Крім того, 11.01.2011 року між 36 фізичними особами та ТОВ «Горлан» в особі директора Волонтира Ю.А., укладено договір про участь у спільному будівництві багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.20-25 т.1).

25 травня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як фізичними особами укладено договір № 6В/6 про участь у спільному будівництві об`єкта «Житловий будинок з 28-ю квартирами» за адресою: АДРЕСА_11 . Згідно з умовами вказаного договору ОСОБА_1 є замовником будівництва об`єкта нерухомості, а ОСОБА_3 є виконавцем за вказаним договором. (а.с. 26-27 т.1)

Умовами договору від 25 травня 2011 року передбачено будівництво трикімнатної квартири АДРЕСА_7 загальною площею 109,1 кв. м на першому поверсі будинку.

На виконання умов договору, відповідно до пункту 3.1 договору, ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 511 115, 00 грн., а після додаткового заміру площі квартири, яка склала 115,9 кв. м, він доплатив ще додатково 30 000,00 грн., а всього на загальну суму 541 118,00 грн., що підтверджується розписками, які не оспорюються сторонами.

Однак житловий будинок з 28-ма квартирами за адресою: АДРЕСА_11 , ОСОБА_3 , побудований не був.

Водночас 25 листопада 2004 року між Ізмаїльською міською радою та ТОВ «Горлан» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,2091 га за адресою: АДРЕСА_3 .(а.с.125-127 т.1).

16 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Горлан» в особі Волонтира Ю.А. укладений договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 115,9 кв. м, на загальну суму 541 115,00 грн. (а.с. 14-16 т.1)

ТОВ «Горлан», єдиним засновником, якого на той час був ОСОБА_3 , здійснено будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованим Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області 27 травня 2014 року визначено, що замовником будинку за адресою: АДРЕСА_3 , є ТОВ «Горлан».

В подальшому будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , присвоєна поштова адреса АДРЕСА_3 .

Згідно з актом прийому-передачі від 23 січня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16 серпня 2012 року ТОВ «Горлан» передало, а ОСОБА_1 прийняв трикімнатну квартиру АДРЕСА_14 , вартістю 541 115,00 грн. (а.с. 16 зворот т. 1)

Користування позивачем вказаною квартирою підтверджено показами свідка ОСОБА_15 , та учасниками справи не оспорюється.

ОСОБА_1 , звернувшись до державного реєстратора із заявою для проведення реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 , надав копії договору купівлі-продажу майнових прав від 16 серпня 2012 року, а також акт прийому-передачі квартири від 23 січня 2015 року.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 24 січня 2017 року № 33541386 розгляд заяви про державну реєстрацію прав, яку подав ОСОБА_1 для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 , зупинено через відсутність оригіналів купівлі-продажу майнових прав та акта прийому-передачі. (а.с. 19 т. 1)

Дані обставини також встановлені Постановою Верховного Суду від 04.09.2024 року у справі № 500/504/17.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім зазначеного, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору № 6В/6 про участь у спільному будівництві об`єкта «Житловий будинок з 28-ю квартирами» за адресою: АДРЕСА_11 , укладеного 25.05. 2011 року відмовлено (а.с.62-64 т.1). Рішення набрало чинності 21.03.2019 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у нього є всі підстави вважати, що договір купівлі продажу майнових прав укладений між 05.07.2023 року між ТОВ «Горлан» та ОСОБА_2 та Акт прийому-передачі квартири від 11.07.2023 року носять уявний і удаваний характер угоди. 12.07.2018 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області (справа №?500/504/17) прийнята ухвала про забезпечення позову шляхом заборони зміни права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_4 , яка 28.07.2023 року скасована. 02.08.2023 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області (справа №500/8049/18) прийнято рішення заборонити державним реєстраторам та іншим особам, які здійснюють реєстрацію нерухомого майна, реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 . Отже, договір купівлі продажу майнових прав укладений між ТОВ «Горлан» та ОСОБА_2 в той час коли на квартиру існувала заборона реєстрації і крім цього власником майнових прав на цю квартиру вже був позивач. Крім того, ТОВ «Горлан» не є інвестором і не мало права продавати майнові права на квартиру, інвестором якої є позивач, а ТОВ «Горлан» лише був забудовником.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша та друга статті 234 ЦК України).

Фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення про що має бути вказано в резолютивній частині рішення (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року в справі № 712/7975/17 (провадження № 61-42114св18)).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17 (провадження № 61-46674св18)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173), визнання договору недійсним (ст.233, 234, 235).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з такими позовними вимогами:

-визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна.

У постанові від 22 січня 2025 року Велика Палата Верховного Суду у справі №446/478/19 (провадження № 14-90цс23) звернула увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі №522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі №922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168).

На думку суду, належним способом захисту права позивача є віндикаційний позов. Віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.

Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем. (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункти 63, 74), від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц (провадження №14-93цс20), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 146)).

Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі не володіючого власника до володіючого не власника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»); такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95-98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74), від 13.02.2024 у справі №910/2592/19 (пункт 141) та інших.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 388 ЦК України встановлений перелік випадків, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача.

За загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно з володіння добросовісного набувача (тобто того, який не знав і не міг знати про те, що набуває майно, яке особа не мала права йому відчужувати) згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі (оплатно, безвідплатно) добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник може витребувати майно з володіння добросовісного набувача, який придбав його за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, є вичерпним (пункти 1-3 частини першої статті 388 ЦК України). Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Крім того, судом встановлено, що 02 грудня 2021 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі №500/504/17 визнано право власності ОСОБА_1 на майнове право на квартиру АДРЕСА_4 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. (а.с.37-39 т.1).

13 червня 2023 року постановою Одеського апеляційного суду рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2021 року в частині визнання права власності на майнові права скасовано; прийнята нова постанова, якою залишені без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на майнове право на квартиру АДРЕСА_4 ; в решті рішення залишено без змін. (а.с.32-36 т.1).

04 вересня 2024 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: скасована постанова Одеського апеляційного суду від 13 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на майнові права на квартиру, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому Верховний Суд висловився з приводу ефективного способу захисту прав ОСОБА_1 в судовому порядку, який відновить його порушене право.

На час розгляду даної справи, судове рішення у справі №500/504/17 апеляційним судом не ухвалено.

Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово наголошував на тому, що обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Оскільки обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, суд прийшов до висновку про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Горлан», ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 204, 234, 317, 319, 321, 330, 387, 388, 396, 509, 629 ЦК України, ст.ст. 11-13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Горлан», ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 09 червня 2025 року.

Суддя: Т.П.Пащенко