Справа №:755/1629/25
Провадження №: 2/755/3040/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у затвердженні мирової угоди

"05" червня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Грищенко С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва спільну заяву сторін цивільного процесу про затвердження мирової угоди, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне Товариство «Універсал Банк», Акціонерне Товариство «Таскомбанк», Акціонерне Товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», Акціонерне Товариство «Сенс Банк»,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровським районним судом міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , сформована в системі «Електронний суд» 23.01.2025, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності, зобов`язання передати предмет іпотеки.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить суд:

«В рахунок часткового стягнення заборгованості ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) перед ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що виникла за укладеним між ними Договором позики від 06 липня 2020 року та яка складає загальну суму 1 864 176, 00 (один мільйон вісімсот шістдесят чотири тисячі сто сімдесят шість гривень 00 копійок), звернути стягнення на предмети застави за Договором застави від 01.07.2023 року за їх оціночною вартістю, що становить 670 400, 00 грн. (шістсот сімдесят тисяч чотириста гривень 00 копійок), а саме на транспортні засоби згідно з переліком:

- транспортний засіб автомобіль AUDI, випуску 2012 року, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1390, державний номер НОМЕР_4 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 06.11.2020 видане ТСЦ 8045, оціночною вартістю 549 500, 00 грн (п`ятсот сорок дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.)

- транспортний засіб автомобіль SMART CITY, випуску 2000 року, кузов № НОМЕР_6 , об`єм двигуна 599 см. куб., державний номер НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі НОМЕР_8 від 30.08.2016 року видане ТСЦ 8044, оціночною вартістю 120 900, 00 грн (сто двадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 коп.),

шляхом передачі предметів застави - 2 (двох) одиниць транспортних засобів загальною вартістю 670 400, 00 грн. (шістсот сімдесят тисяч чотириста гривень 00копійок), вказаних вище, у власність Позивача - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) згідно з договором застави від 01.07.2023 р та визнати за Позивачем - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) права власності на вказані транспортні засоби.»

10.02.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано можливість позивачу виправити недоліки в строк не більше ніж п`ять днів з дня отримання позивачем ухвали.

18.02.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Відповідно до ст. 189 Цивільного процесуального кодексу України завданням підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

08.04.2025 року до суду подано спільну заяву від імені позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 про укладення мирової угоди сторін у справі, до якої додано підписану сторонами мирову угоду, укладену з метою врегулювання спору і стосується прав та обов`язків сторін щодо рухомого майна (транспортних засобів), яке є предметом застави та предметом спору у цій справі. Сторони просять суд затвердити мирову угоду, закрити провадження у справі, зазначають, що наслідки укладення та затвердження мирової угоди сторонам відомі і зрозумілі.

08.04.2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залучення третіх осіб. Залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне Товариство «Універсал Банк» (, адреса місцезнаходження: 04114, м.Київ, вул. Автозаводська,54/19), Акціонерне Товариство «Таскомбанк» (, адреса місцезнаходження: 02105, м.Київ, вул. С. Петлюри 30), Акціонерне Товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (, адреса місцезнаходження: 04070, м.Київ, вул. Андріївська, буд.4), Акціонерне Товариство «Сенс Банк» (, адреса місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Васильківська, 100).

05.06.2025 року у підготовчому судовому засіданні позивач та відповідач просили прийняти спільну заяву сторін про затвердження мирової угоди разом з мировою угодою, яка узгоджена та підписана сторонами цивільного процесах, за результатами розгляду постановити ухвалу про закриття провадження у цивільній справи та розподілити судові витрати.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, у судове засідання призначене на 05.06.2025 не з`явились, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому Законом порядку.

Вивчивши матеріли мирової угоди поданої сторонами цивільного процесу на затвердження суду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши текст мирової угоди, суд дійшов наступного висновку.

Як убачається із тексту мирової угоди, сторони презюмують, що:

« 1.1.Відповідач, на момент звернення Позивача до суду, мав перед Позивачем заборгованість за укладеним між ними договором позики від 06 липня 2020 року у загальному розмірі 1 864 176, 00 гривень. При цьому повернення цього боргу частково забезпечено заставою рухомого майна на загальну суму 670 400, 00 грн. відповідно до Договору застави від 01 липня 2023. Предметом застави виступили транспортні засоби:

- транспортний засіб автомобіль марки AUDI модель А1, випуску 2012 року, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1390, державний номер НОМЕР_4 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 06.11.2020 видане ТСЦ 8045, вартість якого відповідно до Звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу від оцінювача, директора ТОВ «Реал Експерт» Кожемякіної Г.А. становить 549 500, 00 грн (п`ятсот сорок дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.)

- транспортний засіб автомобіль SMART CITY, випуску 2000 року, кузов № НОМЕР_6 , об`єм двигуна 599 см. куб., державний номер НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі НОМЕР_8 від 30.08.2016 року видане ТСЦ 8044, вартість якого відповідно до Звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу: SMART CITY, від оцінювача, директора ТОВ «Реал Експерт» Кожемякіної Г.А. становить 120 900, 00 грн (сто двадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 коп.)

1.2. Зазначені автомобілі на праві приватної власності зареєстровані за Відповідачем - ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

1.3. Заставу вищевказаного рухомого майна 14.06.2024 року було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відповідно до Витягу про реєстрацію №31396541, за ним Боржником є ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а Обтяжуване^ - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

1.4. 20 червня 2024 року Позичальником - ОСОБА_2 не було виконано її зобов`язання щодо повернення боргу позикодавцю - ОСОБА_1 .

1.5. З огляду на це, 01.07.2024 року Позивачем ОСОБА_1 було подано заяву до реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна про реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження та в порядку статей 27, 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» здійснено нотаріально завірене повідомлення Позичальнику (яке отримано Відповідачем) про передачу обтяжувачу, тобто Позивачеві, у власність предметів забезпечуваного обтяження в рахунок погашення частини боргу за Договором позики за вартістю, визначеною нами в Договорі застави, шляхом укладення договору про задоволення вимог заставо держателя.

Разом з тим, такий договір не було укладено, та предмети застави Відповідачем Позивачеві передано не було, що і стало причиною звернення Позивача до суду.

2. Позивач ОСОБА_1 та Відповідач ОСОБА_2 , які діють свідомо, добровільно, без примусу, за взаємною згодою і попередньою домовленістю, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, домовились про часткове погашення боргу Відповідача ОСОБА_2 перед Позивачем перед ОСОБА_1 за рахунок заставленого рухомого майна шляхом передачі цього майна у власність Позивача за оціночною вартістю.

3. Позивач ОСОБА_1 та Відповідач ОСОБА_2 , які діють свідомо, добровільно, без примусу, за взаємною згодою і попередньою домовленістю, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, домовились, що рухоме майно, яке є предметом застави, а саме:

- транспортний засіб автомобіль AUDI Al, випуску 2012 року, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1390, державний номер НОМЕР_4 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 06.11.2020 видане ТСЦ 8045, вартість 549 500, 00 грн (п`ятсот сорок дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.);

- транспортний засіб автомобіль SMART CITY, випуску 2000 року, кузов № НОМЕР_6 , об`єм двигуна 599 см. куб., державний номер НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі НОМЕР_8 від 30.08.2016 року видане ТСЦ 8044, вартість 120 900,00 грн (сто двадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 коп.),

переходять у власність Позивача - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), а Відповідач зобов`язується передати вказане майно Позивачеві протягом 10 робочих днів з моменту набрання законної сили даною Мировою угодою.

4. Загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем в результаті виконання цієї Мирової угоди зменшується на загальну вартість переданих Позивачеві за цією Мировою угодою автомобілів, а саме на суму 670 400, 00 грн. (шістсот сімдесят тисяч чотириста гривень 00 копійок), і становить 1 193 776, 00 грн. (один мільйон сто дев`яносто три тисячі сімсот сімдесят шість гривень, 00 копійок). Погашення залишку боргу цією Мировою угодою не охоплюється і не врегульовується, та буде вирішуватись Сторонами окремо.

5. Сторони засвідчують, що після виконання Мирової угоди вони не будуть мати між собою будь-яких неврегульованих майнових питань та претензій щодо рухомого майна, яке є предметом даної Мирової угоди, в тому числі щодо його стану, якості, кількості, а також і щодо питання грошових компенсацій одна одній.

6. Сторони стверджуються, що умовами цієї мирової угоди, не порушуються права та інтереси всіх та будь-яких третіх осіб.»

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.7 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу, тобто це є їхнім диспозитивним правом, мирова угода підлягає затвердженню судом.

Виходячи з положень частини першою, другою, п`ятою статті 207 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки.

Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

Частиною 5 ст. 207 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані інтереси інших осіб, є не виконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту ст. 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що:

1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу;

2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами;

3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди, зокрема, вимогам закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача та відповідача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 08.04.2025 року, якою залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерні Товариства «Універсал Банк», «Таскомбанк», «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», «Сенс Банк» обґрунтована тим, що шляхом огляду системи документообігу Дніпровського районного суду міста Києва, судом виявлено судові рішення, ухвалені за результатами розгляду цивільних справ за позовами юридичних осіб (кредиторів) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Отже, в межах розгляду даного спору, позивачем пред`явлено вимоги до відповідача ОСОБА_2 , яка є боржником за зобов`язаннями перед іншими кредиторами, а саме: Акціонерним Товариством «Універсал Банк», Акціонерним Товариством «Таскомбанк», Акціонерним Товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», Акціонерним Товариством «Сенс Банк».

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України «Про виконавче провадження» покладає на виконавця обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.

Розділом VII цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 48 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною першою цієї статті для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет заставлене майно в ході процедури виконавчого провадження.

Відтак, умови мирової угоди, запропоновані сторонами (позивачем та відповідачем) порушують права та охоронювані законом інтереси третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Акціонерних Товариств «Універсал Банк», «Таскомбанк», «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та «Сенс Банк».

Аналізуючи обставини справи, суд виходить з того, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, затвердження мирової угоди) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Так, по своїй суті застосування конструкції мирової угоди всупереч її призначенню та/або на шкоду кредитору є нерозумним та недопустимим. При цьому, у разі використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню та/або на шкоду кредитору, а саме для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу, судове рішення стосується прав та/або інтересів кредитора.

Отже, фактично подана на затвердження мирова угода, укладена 03.04.2025 року між позивачем та відповідачем, має ознаки визнання позову, її зміст суперечить визначенню мирової угоди, а також порушує права та охоронювані законом інтереси третіх осіб. Як наслідок, за таких обставин не можуть застосовуватися правила закриття провадження, а лише вирішення спору по суті.

Крім того, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону.

Підписанням цієї мирової угоди позивач та відповідач стверджують, що вони, діючи свідомо, добровільно, без примусу, за взаємною згодою і попередньою домовленістю, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, домовились, що рухоме майно, яке є предметом застави, а саме: транспортні засоби переходять у власність Позивача - ОСОБА_1 , а Відповідач зобов`язується передати вказане майно Позивачеві протягом 10 робочих днів з моменту набрання законної сили даною Мировою угодою.

Тобто, сторони фактично просять передати право власності на рухоме майно позивачу.

Разом з цим, сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчиняється за загальними правилами цивільного законодавства.

Набуття права власності врегульовано главою 24 ЦК України, а припинення такого - главою 25 ЦК України.

Відтак, умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, так як фактично, за умовою мирової угоди, суд має визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, що в свою чергу не відповідає вимогам Цивільного кодексу України.

При вирішенні питання щодо визнання мирової угоди суд звертає увагу сторін, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України)

Суд при здійсненні судочинства не може підміняти собою інші органи, зокрема органи, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють державну реєстрацію, а судові рішення не можуть підміняти посвідчення правочинів, зокрема щодо переходу права власності на нерухоме майно.

Згідно з частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що визначені сторонами умови мирової угоди суперечать вимогам закону та може впливати на права та охоронювані законом інтереси третіх осіб, суд дійшов висновку про відмову у затвердженні мирової угоди від 03 квітня 2025 року, укладеної між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене та керуючись статтями 49, 207, 208, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

Відмовити у затвердженні мирової угоди від 03 квітня 2025 року, укладеної між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Ухвала окремо від рішення суду не оскаржується.

Відповідно до положень ч.2 ст.353 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. (п.4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України)

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернетhttp://dn.ki.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складений 09.06.2025 року.

С у д д я: