Справа № 2-1868/10
Номер провадження № 6/521/156/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у тимчасовому обмеженні праві виїзду за межі України

10 червня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Плавич І.В.,

за участі секретаря судового засіданні Петренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Одеса матеріали за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинаєва Андрія Олександровича про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Хаджибейського районного суду м. Одеси 19 лютого 2025 року надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинаєва Андрія Олександровича про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» по виконавчому провадженню № 68440503 з виконання виконавчого листа № 2-1868/10 виданого від 14.12.2021року.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинаєва Андрія Олександровича перебуває виконавче провадження № 68440503 з виконання виконавчого листа № 2-1868/10 виданого від 14.12.2021року, про стягнення з солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом в розмірі 1692481 (один мільйон шістсот дев`яносто дві тисячі чотириста вісімдесят одна), 50 коп. Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» державне мито в сумі 1 700 грн. та витрати - технічне забезпечення в розмірі 120 грн., а всього - 1 820 грн.

Згідно до довідок Державної фіскальної служби, Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України боржник не має рахунків його знято з обліку, як ФОП, боржник працює у ПрАТ "ОДЕСЬКИЙ КОНЬЯЧНИЙ ЗАВОД" та отримує пенсію. 02.02.2022 року приватним виконавцем винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання до ПрАТ "ОДЕСЬКИЙ КОНЬЯЧНИЙ ЗАВОД", внаслідок виконання якої з заробітної плати боржника було стягнуто за три роки лише 32507,96 грн. в рахунок погашення заборгованості за судовим рішенням.

Згідно до довідок, Адміністрації судноплавства та Держрибагенства боржник не має у власності рухомого майна.

01.02.2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника. Боржник має рахунки у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «ТАСКОМБАНК», АТ «Універсал Банк», АТ «ОЩАДБАНК», АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», на яких або відсутні кошти, або наявні дуже незначні кошти.

За заявами боржника від 17.02.2022 року було знято арешт з рахунків у АТ «ОЩАДБАНК» та у АТ «ТАСКОМБАНК», оскільки на них боржник отримує пенсію та заробітну плату.

Згідно довідки МВС України боржнику належить на праві власності рухоме майно - транспортний засіб, а саме: MITSUBISHI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , який постановами від 13.07.2022 року було оголошено у розшук та на який накладено арешт. Однак, боржник скриває цей автомобіль, з метою ухилення звернення стягнення на нього.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та довідки КП «БТІ» Одеської міської ради, боржник не є власником будь-якого нерухомого майна.

В результаті виходів приватного виконавця за вищевказаною адресою місця мешкання боржника (квартири АДРЕСА_1 ), приватним виконавцем не було виявлено будь-якого рухомого майна, яке належить боржнику та на яке можливо звернути стягнення у вищевказаній квартирі, про що було складено відповідний акт від 19.02.2022 року.

Згідно до довідки ГУ ДМС України в Одеській області від 23.02.2022 року, боржник документувалась паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 від 29.08.2013 року.

Приватний виконавець просить суд задовольнити подання, тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу - боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього в межах виконавчого провадження № 68440503 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1868/10 виданого від 14.12.2021року, про стягнення з солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом в розмірі 1692481 (один мільйон шістсот дев`яносто дві тисячі чотириста вісімдесят одна), 50 коп. Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» державне мито в сумі 1 700 грн. та витрати - технічне забезпечення в розмірі 120 грн., а всього - 1 820 грн. Розгляд подання просить задовольнити та провести судове засідання з розгляду подання без участі.

У судові засідання 18.03.2025 року, 17.04..2025 року, 19.05.2025 року та 10.06.2025 року боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно, шляхом направлення смс-повідомлень, які не доставлені, абонент тимчасово недоступний, направлення судових повісток рекомендованою поштою.

Особа, яка подала подання, просив у поданні розглядати вказане подання за його відсутності, про день та час слухання справи повідомлявся шляхом направлення на електронну пошту, які отримали, що підтверджується довідкою про доставку електронних листів.

Відповідно до ч. 4 статті 441 ЦПК України таке подання розглядається судом без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Дослідивши подання, матеріали виконавчого провадження суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно Конституції України, ЦПК України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Європейський суду з прав людини, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є :

- дія неврегульованих зобов`язань

- ухилення від виконання зобов`язань, покладених на громадянина судовим рішенням.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Зазначене узгоджується із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5.

Як визначено Судовою практикою щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01.02.2013 року ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків; на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Судом встановлено, Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.07.2010 року у справі № 2- 1868/10 вирішено Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом в розмірі 1692481 (один мільйон шістсот дев`яносто дві тисячі чотириста вісімдесят одна), 50 коп. Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» державне мито в сумі 1 700 грн. та витрати - технічне забезпечення в розмірі 120 грн., а всього - 1 820 грн.

На примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича (далі за текстом Приватний виконавець) знаходиться виконавче провадження ВП № 68440503 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1868/10 виданого 14.12.2021 року Малиновським районним судом м. Одеси про: Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом в розмірі 1692481 (один мільйон шістсот

дев`яносто дві тисячі чотириста вісімдесят одна), 50 коп. Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» державне мито в сумі 1 700 грн. та витрати - технічне забезпечення в розмірі 120 грн., а всього - 1 820 грн., де боржником є ОСОБА_1 .

Вищевказане виконавче провадження було відкрито 01.02.2022 року та Постанова про відкриття виконавчого провадження разом з іншими постановами, які були винесені у цей день, були направлені боржнику 02.02.2022 року за адресою, зазначеною у виконавчому документі (номер відправлення 180).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно з п. 1 ч. 1.ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вказане узгоджується із Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, за якою подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням повинно містити, зокрема, докази підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З огляду на зазначене вище, саме на виконавця покладено обов`язок доказування ухилення від виконання рішення.

«Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. («Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01.02.2013 року).

Як вбачається із висновків Верховного Суду України, зроблених на підставі вищевказаних вимог закону та судової практики розгляду спірного питання особа може бути обмежена у праві виїзду за межі держави за наявності доведеності суду:

- факту невиконаного зобов`язання за рішенням суду

- об`єктивно наявного факту умисного ухилення боржника від виконання рішення суду

- наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням суду.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує приватний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим написом обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості за сплати аліментів (ст. 6 ч.1 п.5 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну»).

Відповідно до ст. 6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (п.5).

Підставою для тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі, наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно дост.32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Наведене свідчить про те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується лише уразі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб).

За ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Суд, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, має з`ясувати чи дійсно боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань.

Так, в поданні державний виконавець вказує, що вимоги виконавчого документу боржником до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Докази, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього, в матеріалах подання відсутні.

Сам по собі факт існування у боржника заборгованості перед стягувачем не є підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є оціночним поняттям і доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на виконавця, який ініціює питання встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України.

Станом на час прийняття постанови матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту свідомого ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.07.2010 року у справі № 2-1868/10.

Лише факт невиконання боржником самостійно зобов`язань (наявність встановленого судом неврегульованого зобов`язання) не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання покладених зобов`язань та про намір боржника вибути за межі України з цією метою.

Крім того, наміру боржника вибути за межі України задля ухилення від виконання зобов`язання також з матеріалів справи не вбачається.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання виконавчого документу , а належних доказів цілеспрямованого ухилення ОСОБА_1 від виконання Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.07.2010 року у справі № 2-1868/10 на час подання приватним виконавцем не надано, як і доказів наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання постанови , суд вважає, що подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинаєва Андрія Олександровича про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 260. 353, 354, 441 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинаєва Андрія Олександровича про тимчасове обмеження фізичної особи, боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Суддя І.В. Плавич