ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1023/24Головуючий у 1-й інстанції Торська І.В.
Провадження № 22-ц/817/515/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Панькевич Т.І.

та сторін: позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Кульгавця С.М. і представника відповідача - адвоката Голодена О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 597/1023/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кульгавець Сергій Михайлович, на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2025 року, повний текст якого складено 25 лютого 2025 року, ухваленого суддею Токарською І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказав, що позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвано 10.12.2020 року рішенням Заліщицького районного суду. У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька: ОСОБА_3 . Дочка сторін зареєстрована та проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Рішеннями органу опіки та піклування Товстенської селищної ради №1372 від 30.11.2022 року та виконавчого комітету Товстенської селищної ради №315 від 12.12.2022 року місце проживання доньки визначено з батьком - ОСОБА_1 . Відповідно до судового наказу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16.02.2022 року №597/156/22 з відповідачки стягуються аліменти на утримання доньки, оскільки такі в добровільному порядку не сплачувались та наявна заборгованість по оплаті аліментів в сумі 20793,75 грн. Позивач вказує, що ОСОБА_2 не належно виконує свої батьківські обов`язки, не приймає участі у вихованні дочки, ні матеріально, ні морально, в той час як остання потребує матері у своєму житті, однак її ласки, любові турботи та опіки від ОСОБА_2 не отримує. Пасивна поведінка відповідачки, відсутність будь якого спілкування та контактів з дочкою, байдуже ставлення до її дочки, до її розвитку, життя та здоров`я, свідчить про не бажання бути матір`ю. Дитина перебуває під опікою та на утриманні батька. Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її доньки. Все вищенаведене є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Звернуто увагу ОСОБА_2 на необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки - ОСОБА_3 .

Судові витрати покладено на сторони, в межах понесених ними сум.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кульгавець Сергій Михайлович, просить рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2025 року у цивільній справі № 597/1023/24 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що ухвалюючи рішення про відмову у позбавленні відповідача батьківських прав, суд першої інстанції виснував, що позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо.

Разом з тим судом не враховано, що відповідачка систематично, тривалий час, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується доказами: висновками органів опіки та піклування, свідченнями батька, свідків та відсутністю будь-яких контактів матері з дитиною.

Відповідачка не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини та не виявляє жодної зацікавленості до її життя.

Більше того, навіть з часу ініціювання позивачем питання позбавлення відповідачки батьківських прав, остання жодного разу не навідалась до дитини, не намагалася зустрітися з нею, навіть не зателефонувала та не поцікавилася дочкою.

Окрім, того суд не прийняв до уваги, як доказ свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками довідку ЗДО "Дзвіночок" №2 від 14.05.2024, зазначивши, що матір не має беззаперечного обов`язку відвідувати дошкільний заклад, який відвідує її дитина.

Однак вказана довідка стосується не лише того, що матір не відвідує заклад, але й підтверджує те, що відповідачка не приводить дитину, не забирає її, не підтримує контактів з адміністрацією та вихователем, та не проводить оплату за харчування.

Також суд критично оцінив протокол індивідуальної психологічної діагностики дитини, зазначивши, що відсутність емоційного зв`язку між матір`ю і дитиною не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки відсутність емоційного зв`язку є результатом відсутності сталого спілкування.

Таким чином, суд фактично підтверджує, що між дитиною і матір`ю відсутнє стале спілкування, що й призвело до втрати емоційного зв`язку, однак на переконання суду в цьому відсутня вина відповідачки.

Що стосується неврахуванням судом першої інстанції висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки, то звертають увагу суду на те, що на засіданні органу опіки та піклування були присутні обоє батьків та їх представники, відповідачка мала можливість наводити свої аргументи, подавати докази і заперечення, однак цим правом не скористалася, як і не скористалася своїм правом на оскарження такого висновку, обмежившись лише усними запереченнями в судовому засіданні стосовно такого висновку, який на її думку прийнятий з порушеннями її прав.

Враховуючи наведене, вважають, що позбавлення батьківських прав відповідача є крайнім заходом, але в даному випадку є необхідним для забезпечення інтересів малолітньої дитини сторін.

Відповідач як батько, з яким проживає дитина, надає належну турботу та забезпечує всі потреби дитини, фактично замінює їй маму, яка самоусунулася від виконання свого материнського обов`язку.

А, тому, вважають висновок суду першої інстанції, викладений в оскаржуваному рішенні щодо відмови в задоволенні позову про позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав є помилковим, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кульгавець С.М. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на викладені у ній доводи.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Голоден О.М. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи - орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 10 грудня 2020 року рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 04.01.2019 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Органом опіки і піклування Товстенської селищної ради, 30.11.2022 року рішенням №1372 та рішенням №315 від 12.12.2022 року Виконавчого комітету Товстенської селищної ради - місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено біля батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №964/02-05 від 13.05.2024 року та акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 №58 від 18.11.2022, донька ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з батьком в АДРЕСА_1 . Крім того, за вказаною адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07.12.2021 року, ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинковолодінні АДРЕСА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який виданий у ВП НОМЕР_2, заборгованість боржника - ОСОБА_2 станом на квітень 2024 року складає 20 793,75 грн, однак згідно оригіналів квитанцій про переказ готівки №32 та №53 від 31.10.2024 року, ОСОБА_2 погашено заборгованість шляхом переказу грошових коштів - Борщівський відділ ДВС у Чортківському районі в сумі 20793,80 грн. та 3560,00 грн.

Згідно довідки №2 від 14.05.2024 року, яка видана закладом дошкільної освіти «Дзвіночок», мати ОСОБА_3 контакту із адміністрацією закладу не підтримує. Дитину до закладу приводить та забирає батько, який відвідує збори, проводить оплату за харчування ЗДО.

Рішенням Виконавчого комітету Товстенської селищної ради №130 від 25.06.2024 року, затверджено висновок №14 від 20.06.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно протоколу індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_3 , проведеної 13.09.2024 року, надано висновки, що ОСОБА_6 повноцінно розвивається зі сформованою прив`язаністю до батька - ОСОБА_1 . Емоційний зв`язок з матір`ю ОСОБА_7 - відсутній.

Згідно довідки №211 від 22.02.2022 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту про фактичне місце проживання без реєстрації від 21.06.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки № 4 від 05.07.2024 року, виданої ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_2 з 15.04.2022 року по теперішній час працює на посаді продавця.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не надано суду доказів, які б безспірно свідчили про умисне злісне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини. Відтак, позбавлення батьківських прав матері, яка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки виявляє бажання спілкуватись та бачитись з дитиною, сплачує аліменти для забезпечення матеріальних інтересів дитини, не втратила інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам малолітньої ОСОБА_3 .

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частинами першою, другою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні принципи з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз`яснено у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При розгляді справ суд застосовує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Так, ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Також, у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява (№70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно доньки ОСОБА_3 , не спілкується з дочкою, не цікавиться її життям, розвитком та здоров`ям, не бере участі у матеріальному забезпеченні своєї дитини.

Апеляційний суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.

Умовою ухилення від обов`язків з виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не доведено систематичне ухилення відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, остання продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки щодо своєї доньки.

При цьому систематично - це значить, що батьки неодноразово притягувалися до відповідальності (адміністративної, цивільної, громадської), але висновків не зробили.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідачки щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також у справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що відсутні докази застосування до відповідачки ОСОБА_2 будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків.

При цьому доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Тому не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини та не виявляє жодної зацікавленості до її життя, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка притягувалася до відповідальності, виходячи із вимог статті 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей), або жорстоке поводження з дитиною, веде аморальний спосіб життя, що негативно впливає на інтереси дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути підставою для скасування рішення, оскільки вказаний висновок оцінений судом першої інстанцій у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Окрім того, висновок органу опіки та піклування є таким, що має рекомендаційний характер і повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками, проте судом першої інстанції з даного висновку не встановлено виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками, тому суд обґрунтовано його критично оцінив.

Також, як встановлено в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, відповідачка категорично заперечує проти позовної вимоги про позбавлення батьківських прав та виявляє бажання спілкуватися зі своєю дочкою і брати участь у її вихованні, вказуючи на те, що позивач перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною, в тому числі і по телефону. Крім цього, відповідач сплачує аліменти, повністю погасивши заборгованість по аліментам в розмірі 20793,80 грн.

При цьому, апеляційний суд вважає, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи на підставі належним чином оцінених доказів, прийшов до вірного висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

В той же час, слід зауважити, що судом встановлено неактивність та певну бездіяльність відповідачки, як матері щодо участі у житті доньки, її розвитку та утриманні, а тому вважає за доцільне надати відповідачці можливість виправити свою поведінку шляхом її попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області контроль за виконанням своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги встановлені судом першої інстнції обставини і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кульгавець Сергій Михайлович та зміни резолютивної частини рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2025 року, якої виклавши абзац другий в такій редакції: "Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області контроль за виконанням своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 ". В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кульгавець Сергій Михайлович, задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2025 року, змінити, якої виклавши абзац другий в такій редакції: "Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області контроль за виконанням своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 ".

В решті рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 червня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів