Номер провадження: 22-ц/813/3465/25
Справа № 496/3377/24
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Усатівської сільської ради, Біляївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області про призначення експертизи, постановлену під головуванням судді Дранікова С.М. 09 грудня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання батьківства.

У травні 2024 року позивачем ОСОБА_4 подано до суду клопотання про призначення у справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставити наступне питання: чи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Молдова, біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Проведення експертизи представник позивача просив доручити експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». Крім того, просив зобов`язати відповідача ОСОБА_1 , з якою проживає дитина ОСОБА_5 , або орган опіки та піклування Усатівської сільської ради, забезпечити явку малолітнього ОСОБА_5 для проведення експертизи у призначений експертом час до Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 09.12.2024 року клопотання ОСОБА_3 про призначення у справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи було задоволено.

Призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: чи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Молдова, біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

Проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Зобов`язано відповідача ОСОБА_1 забезпечити явку малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проведення експертизи у призначений експертом час до Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання про проведення експертизи відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у даному випадку, відсутня доцільність проведення молекулярно-генетичної експертизи, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, передбачений ч. 2 ст. 129 СК України, а відтак, у задоволенні позову має бути відмовлено.

Крім того, апелянт зазначає, що зупинення провадження у справі на час проведення експертизи створює невизначеність для малолітньої дитини, яка перебуває під опікою скаржника.

Сторони про розгляд справи на 03.06.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданням підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому судовому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи.

Як вбачається із змісту ст. 76 ЦПК України, висновки експертів є засобом встановлення даних (доказів), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмету доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасників справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до вимог ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.06.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації №3451/05,§ 34, від 07.05.2009 року).

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Враховуючи, що предметом доказування у справі є наявність кровного споріднення між позивачем та малолітньою дитиною, для з`ясування обставин у справі необхідні спеціальні знання в області генетики, а тому судом першої інстанції по справі слід обґрунтовано призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що у даному випадку, відсутня доцільність проведення молекулярно-генетичної експертизи, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, передбачений ч. 2 ст. 129 СК України, а відтак, у задоволенні позову має бути відмовлено.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що питанню щодо обґрунтованості позовних вимог, а також дотримання позивачем строку позовної давності, судом першої інстанції може буде надана правова оцінка виключно на стадії розгляду справи по суті, а не при вирішенні питання про призначення у справі експертизи.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 4 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи, про що постановляє ухвалу.

Оскільки для проведення зазначеної експертизи потрібний значний час, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зупинення провадження у справі на час проведення експертизи.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що зупинення провадження у справі на час проведення експертизи створює невизначеність для малолітньої дитини, яка перебуває під опікою скаржника, є необгрунтованими, оскільки зупинення справи для проведення експертизи з метою встановлення батьківства щодо дитини вочевидь не є порушенням прав останньої, а навпаки, сприятиме встановленню дійсних обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 09.12.2024 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 09 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 12 червня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе