Справа № 345/1982/24
Провадження № 22-ц/4808/588/25
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Кузнєцова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 06 лютого 2025 року, ухвалене в складі судді Юрчака Л.Б. в м. Калуші, повний текст якого складено 17 лютого 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС-ТРАНС», третя особа: ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, про визнання недійсними договорів позики та іпотеки та припинення обтяження,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року директор ТОВ «ІС-ТРАНС» Шийко І.М. звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів позики та іпотеки та припинення обтяження, в якому просив: визнати недійсним договір позики від 25.08.2020, укладений між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-ТРАНС»; визнати недійсним договір іпотеки від 03.10.2020, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-ТРАНС», посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. за номером 4032; припинити обтяження та вилучити (скасувати) запис про державну реєстрацію іпотеки №38495808 від 03.10.2020, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54399407, 03.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16 лютого 2024 року йому як учаснику ТОВ «ІС-ТРАНС» надійшла вимога про усунення порушення основного зобов`язання та умов договору іпотеки. Згідно цієї вимоги ТОВ «ІС-ТРАНС» стало відомо, що 25 серпня 2020 року між ОСОБА_4 та позивачем було укладено договір позики, згідно п. 1 якого (позикодавець) відповідач передала (позичальнику) позивачу безоплатно у власність грошові кошти в сумі 30000 доларів США, що на день укладення цього договору становило 821700 гривень, строком до 31 грудня 2021 року, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) в термін та на умовах, визначених цим договором. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики сторони уклали договір іпотеки від 03 жовтня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. за номером 4032.

Позивач стверджував, що про укладення таких договорів (договору позики та договору іпотеки) довідався вперше із отриманої вимоги, адже жодних грошових коштів в сумі 30000,00 доларів США, що на день укладення цього договору становило 821700,00 гривень, ані в будь-якій іншій сумі ТОВ «ІС-ТРАНС» від ОСОБА_4 не отримувало, про що свідчать дані балансу за період 9 місяців 2020 року по сьогоднішній день, а також довідка, видана ТОВ «ІС-ТРАНС» за підписом директора ОСОБА_5 від 15.03.2024, сформована відповідно до даних балансів та виписок з банківських рахунків товариства за період з 25.08.2020 по 15.03.2024. Звернувшись за роз`ясненнями до єдиного засновника ТОВ «ІС-ТРАНС» ОСОБА_3 , з`ясували наступне: ОСОБА_3 як фізична особа в серпні 2020 року (точної дати не пам`ятає) позичив грошові кошти в сумі 30000,00 доларів США на особисті потреби в ОСОБА_6 , батька ОСОБА_1 , з яким перебував в близьких дружніх відносинах впродовж тривалого часу. Кошти зобов`язувався повернути до грудня 2021 року. Згодом ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_3 із проханням укласти з його донькою ОСОБА_1 договір позики на суму 30000,00 доларів США та забезпечити такий іпотекою майна, що належить ТОВ «ІС-ТРАНС», мотивуючи таку вимогу тим, що так почуватиметься спокійніше, та й для договору іпотеки, де іпотекодавцем виступає товариство, не потрібна згода дружини, на відміну коли б в іпотеку передавалась особиста нерухомість фізичної особи. ОСОБА_3 погодився, бо знав, що кошти віддасть вчасно, і не хотів зайвого розголосу щодо таких обставин. Відтак ОСОБА_3 , будучи єдиним засновником ТОВ «ІС-ТРАНС», нікого не повідомивши про своє рішення, зокрема, ОСОБА_5 , котра була керівником товариства на той час, 03 жовтня 2020 року на прохання ОСОБА_6 прибув до контори приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріально округу Личука Т.В., де уклав Договір позики (датувавши його на прохання приватного нотаріуса Личука Т.В. та ОСОБА_6 «заднім числом» - 25.08.2020) та описаний вище договір іпотеки. Про те, що всі договори були укладені в один день свідчать невідповідності, які мають місце в самих договорах (що є звичним при укладенні фіктивних документів): так, в договорі позики, укладеному начебто 25.08.2020, покликаються на рішення №5/20 учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 25.09.2020, тобто прийняте через місяць після укладення договору позики; в договорі іпотеки від 03.10.2020 сторони покликаються на те ж саме рішення, окрім того в п. 1.1 договору іпотеки зазначено, що в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 03.10.2020 (бо, фактично, фіктивний Договір позики було укладено 03.10.2020) передано нерухоме майно. Вважає, що договір позики є недійсним з підстав ст.ст. 92, 203, 215, 234, 317, 355, 1046 ЦК України, а договір іпотеки є недійсним відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку»; вчинений учасником ТОВ «ІС-ТРАНС» без відповідних повноважень, за відсутністю згоди уповноваженого органу управління ТОВ «ІС-ТРАНС» на передачу майна в іпотеку та всупереч інтересів ТОВ «ІС-ТРАНС».

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 лютого 2025 року позов задоволено. Визнано недійсним Договір позики від 25.08.2020, укладений між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-ТРАНС». Визнано недійсним Договір іпотеки від 03.10.2020, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-ТРАНС», посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. за номером 4032. Припинено обтяження та вилучено (скасовано) запис про державну реєстрацію іпотеки №38495808 від 03.10.2020, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54399407 від 03.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС-ТРАНС» сплачений судовий збір в розмірі 9084,00 грн.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, вважають рішення незаконним та необґрунтованим.

ОСОБА_1 у поданій нею апеляційній скарзі зазначає, що на виконання договору позики було передано грошові кошти, а тому він не може кваліфікуватись як фіктивний. Вказує, що 03 жовтня 2020 року вона передала ТОВ «ІС-ТРАНС» у позику 30000 доларів США через його засновника та єдиного учасника ОСОБА_3 . Факт передачі вказаних коштів підтверджується змістом самого договору позики, власноручним написом ОСОБА_3 на договорі та печаткою товариства, дійсність яких ніким не оспорюється. За таких обставин вважає, що позивачем не доведено підстав, передбачених статтями 203, 215, 234 ЦК України, для визнання недійсним договору позики.

Вважає, що договір позики є належним та допустимим доказом факту передачі нею коштів у розмірі 30000 доларів США у позику ТОВ «ІС-ТРАНС» через його засновника та єдиного учасника ОСОБА_3 . Невідображення зазначеної позики в бухгалтерському обліку товариства не спростовує фактів підписання такого договору та отримання готівкових коштів. Така правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від 07.08.2024 у справі №369/15888/21.

На думку скаржника, висновок суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_3 повноважень на укладення договорів позики та іпотеки є помилковим. Зокрема, такі спростовується наявними у матеріалах справи копіями Статуту та рішення учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» №5/20 від 25.09.2020, відповідно до якого ОСОБА_3 як єдиний учасник Товариства вирішив укласти спірні правочини з ОСОБА_1 .

Вказує, що договір позики, за яким нею як позикодавцем було передано у власність ТОВ «ІС-ТРАНС» 30000 доларів США, був підписаний 03 жовтня 2020 року, тому, враховуючи п. 9 вказаного договору він вважається укладеним 03 жовтня 2020 року, і набув чинності з моменту його підписання та діє до цього часу, оскільки позичальник позивач у цій справі не виконав своїх обов`язків за цим договором. Вважає, що заміна дати укладення договору з 03.10.2020 на 25.08.2020 не випадкова. Саме ОСОБА_3 мав роздрукувати договір, який знаходився на флеш-накопичувачі. Під час підписання договору вона не звернула уваги на дату, зазначену на титульній сторінці договору, яка має формальне значення, оскільки згідно пункту 9 договору позики такий вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Стверджує, що поза увагою суду залишився той факт, що в самому тексті договору позики вказано, що ОСОБА_3 під час його підписання діяв на підставі Статуту ТОВ «ІС-ТРАНС» та рішення учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» №5/20 від 25 вересня 2020 року. Вважає, що суд став на сторону позивача, знехтував принципами об`єктивності та неупередженості.

Зазначає, що, обґрунтовуючи підстави для визнання оскаржуваних договорів недійсними, суд першої інстанції всупереч вимогам чинного законодавства та усталеної судової практики послався на покази свідків, а позовні вимоги є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону.

Звертає увагу на порушення судом правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа, на її думку мала розглядатися за місцем її проживання Івано-Франківським судом. Про непідсудність справи Калуському міськрайонному суду нею було заявлено у відзиві на позов.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача на її користь судові витрати.

Представник приватного нотаріуса Личука Т.В. адвокат Михайлюк Н.М. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Вважає, що доводи апеляційної скарги підтверджують невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права. Тому просить її задовольнити. Зазначає про порушення судом юрисдикційної підсудності, оскільки з посиланням на практику Верховного Суду вважає, що такий спір мав розглядатися в порядку господарського судочинства. Щодо предмету спору вказує, що приватним нотаріусом Личуком Т.В. при отриманні договору позики від 25.08.2020 перевірено повноваження директора ТОВ «ІС-ТРАНС», яким на той час був ОСОБА_3 . Тому у нотаріуса не виникло підстав для відмови у посвідченні договору іпотеки від 03.10.2020.

Нотаріус не здійснював нотаріальне посвідчення договору позики і не висловлював жодних прохань до сторін договору щодо зміни дати його укладення. Договір позики від 25.08.2020 здійснювався та підписувався сторонами самостійно, і сторони не заперечують його укладення.

Вважає, що ОСОБА_3 мав необхідний обсяг повноважень на день підписання оскаржуваних правочинів.

Дійсність намір укладення як договору позики, так і договору іпотеки базується на рішенні Загальних зборів учасників №5/20 від 25.09.2020, яке є чинним і ніким не скасоване. А дійсна воля учасника, який володіє 100% частки у статутному капіталі підтверджує дійсну волю ТОВ «ІС-ТРАНС» на укладення такого роду оспорюваних правочинів. Суд не повинен втручатися в господарську діяльність компанії.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, також просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду від 06 лютого 2025 року, а провадження у справі закрити.

Позивач ТОВ «ІС-ТРАНС» також подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому заперечує апеляційну скаргу та аргументи, наведені апелянтом. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Вважає очевидним те, що укладені договори позики та іпотеки не відповідали меті створення та діяльності товариства. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників. А відтак, заперечення апелянта є необґрунтованими, а договір позики від 25.08.2020 є недійсним з підстав ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України.

Зазначає, що в апеляційній скарзі апелянт вказує, що нею було передано ТОВ «ІС-ТРАНС» грошові кошти через ОСОБА_3 , що підтверджується змістом самого договору позики та показами свідка ОСОБА_3 . Однак жодних грошових коштів в сумі 30000 доларів США, що на день укладення цього договору становило 821700,00 гривень, ані в будь-якій іншій сумі ТОВ «ІС-ТРАНС» від ОСОБА_4 не отримувало, про що свідчать дані балансу за період 9 місяців 2020 року по день звернення до суду (на останні звітні дати), а також довідка, видана ТОВ «ІС-ТРАНС» за підписом директора ОСОБА_5 від 15.03.2024, сформована відповідно до даних балансів та виписок з банківських рахунків товариства за період з 25.08.2020 по 15.03.2024.

Також ОСОБА_3 , будучи допитаним у судовому засіданні під присягою, категорично заперечив, що отримував будь-які кошти від ОСОБА_1 і вкладав такі в підприємство. Щодо договорів зазначив, що він позичив 30000 доларів у ОСОБА_6 для купівлі нерухомості, які згодом йому віддав. Однак ОСОБА_6 почав змінювати умови та тиснути на нього, щоб укласти договори позики і іпотеки, щоб йому було спокійніше. Договори позики та іпотеки він підписував як фізична особа та надавав нотаріусу свій паспорт, повноважень на підписання договорів від імені ТОВ «ІС-ТРАНС» не мав. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказала, що вона є директором ТОВ «ІС-ТРАНС» з 21.09.2020, а ОСОБА_3 є єдиним засновником і бенефіціаром. Вона є дружиною ОСОБА_3 . Їй знайома ОСОБА_1 , однак ніяких відносин з нею вона не має. Відповідно до Статуту ТОВ «ІС-ТРАНС» вона як директор товариства уповноважена вчиняти будь-які дії від імені товариства. Однак не уповноважувала ОСОБА_3 і не давала доручення на підписання договору позики від 25.08.2020 та договору іпотеки від 03.10.2020. ТОВ «ІС-ТРАНС» не отримувало кошти в сумі 30000 доларів США у ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказала, що вона надає бухгалтерські послуги ТОВ «ІС-ТРАНС». Зазначила, що ТОВ «ІС-ТРАНС» не отримувало кошти від ОСОБА_1 , що підтверджується бухгалтерськими документами. ОСОБА_3 є єдиним засновником і бенефіціаром ТОВ «ІС-ТРАНС». Всі документи підписує директор. Судом першої інстанції встановлено, що під договором позики є розписка, а саме: «Грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США отримав у повному обсязі», однак не зазначено хто саме отримав грошові кошти, від кого вони отримані, не вказано дату отримання коштів та відсутній підпис одержувача. Вважає, що оскільки не доведено факту передачі коштів, такий правочин визнається недійсним.

Зазначає, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру станом на 03.10.2020 керівником товариства була ОСОБА_5 , тому тільки вона була повноважною особою для укладення та підписання будь-яких договорів від імені товариства. Відповідно, ОСОБА_3 , будучи на день укладення договору іпотеки учасником ТОВ «ІС-ТРАНС», не мав повноважень на укладення договору іпотеки.

Щодо показань свідків, вважає, що такі правильно взяті судом до уваги в сукупності з іншими доказами по справі.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ставить питання про визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104. Тому в цьому випадку застосовуються правила виключної підсудності.

Просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Приватний нотаріус Личук Т.В. у поданій ним апеляційній скарзі зазначає, що рішенням суду першої інстанції порушено його інтереси.

Вказує, що у матеріалах справи не міститься жодних доказів того, що ним здійснювалося датування будь-яких правочинів на прохання приватного нотаріуса Личука Т.В. та ОСОБА_6 «заднім числом» - 25.08.2020. Більше того, сам договір складений та підписаний сторонами і датований 25.08.2020, був чинним на момент його укладення, а тому не було сумнівів у його дійсності, а також реальності намірів сторін в укладенні такого роду правочинів.

Також зазначає, що сторони подають різні за значенням покази, як то помічник нотаріуса чи нотаріус нібито вказував на укладення договорів задніми числами, що свідчить про невірність трактування дій нотаріуса.

Наголошує, що рішення єдиного власника від 25.09.2020 ТОВ «ІС-ТРАНС», а також укладений договір позики були чинними станом на 03.10.2020 дату підписання договору іпотеки.

Звертає увагу суду на те, що приватний нотаріус не здійснював нотаріальне посвідчення договору позики та не міг і не був зацікавлений в будь-якому внесенні змін до нього чи допущенні виправлень. Договір позики був поданий нотаріусу сторонами вже укладеним, на підтвердження наявності підстав для забезпечення його виконання та посвідчення договору іпотеки. Більше того, сторони не заперечують про укладення договору позики та дійсність намірів такого укладення, а позов подано у 2024 році, тобто з порушенням строку.

Наголошує, що жодних прохань нотаріус не висловлював в силу відсутності їх правових наслідків. Більше того, жодний письмовий доказ не свідчить, що саме нотаріус змушував вчиняти такого роду правочини нібито «заднім числом», так як він не звертався з пропозицією в укладенні договору іпотеки, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до нотаріуса для посвідчення такого правочину.

Також зазначає, що судом порушено юрисдикційну підсудність, оскільки справа мала розглядатися господарським судом, адже відповідно до практики Верховного Суду спори щодо визнання недійсними договорів, укладених учасниками товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ), підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. Це зумовлено тим, що такі спори стосуються корпоративних відносин та правочинів, пов`язаних з діяльністю господарських товариств.

Стверджує, що ним при отриманні договору позики від 25.08.2020 перевірено повноваження директора ТОВ «ІС-ТРАНС», яким на той момент був ОСОБА_3 , а тому у нотаріуса не виникало підстав для відмови у посвідченні наступного правочину договору іпотеки від 03 жовтня 2020 року. Зокрема надає витяг з ЄДРПОУ, що підтверджує те, що ОСОБА_2 дійсно 03.10.2020 здійснював перевірку повноважень підписанта, а також даних фірми ТОВ «ІС-ТРАНС».

Наголошує, що ОСОБА_3 мав необхідний обсяг повноважень на день підписання оспорюваних правочинів.

Щодо відсутності підстав для визнання фіктивним правочину зазначає, що дійсність намірів укладення як договору позики, так і договору іпотеки базується на рішенні загальних зборів учасників №5/20 від 25.09.2020, яке було прийняте одним учасником, що володіє 100% частки ТОВ «ІС-ТРАНС», є дійсним та ніким не скасоване, а тому за його наслідками і здійснено державну реєстрацію договору іпотеки від 03.10.2020. Дійсна воля учасника, який володіє 100% частки у статутному капіталі підтверджує дійсну волю ТОВ «ІС-ТРАНС» на укладення такого роду оспорюваних правочинів.

Вважає, що судовий збір у даному випадку повинен бути сплачений, виходячи зі ставок судового збору, встановлених законом для вимог майнового характеру, а тому його розмір мав бути більшим, ніж фактично сплачено позивачем.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач ТОВ «ІС-ТРАНС» також подав відзив на апеляційну скаргу приватного нотаріуса Личука Т.В., в якому заперечує апеляційну скаргу та аргументи, наведені апелянтом.

Зазначає, що апеляційна скарга подана поза межами процесуального строку для її подання, не наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, що є підставою згідно ст. 358 ЦПК України для постановлення ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за цією скаргою та повернення такої скаржнику.

Зважаючи на те, що в межах цього позову заявлено три немайнові вимоги, судовий збір за подання даного позову сплачено позивачем вірно.

Вважає, що апелянт безпідставно вказує, що цей спір відноситься до юрисдикції господарських судів. ТОВ «ІС-ТРАНС» звернулося з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів позики та іпотеки, і спір не стосується корпоративних відносин та правочинів, пов`язаних з діяльністю господарських товариств.

Також в цьому випадку застосовуються правила виключної підсудності, оскільки предметом спору є договір іпотеки нерухомого майна.

Вказує, що саме сторона спірного договору позики ОСОБА_3 , який був допитаний у справі як свідок, вказував, що такий дійсно укладався «заднім числом» 25.08.2020 на прохання ОСОБА_6 .

Водночас відповідач ОСОБА_1 у своєму відзиві на позовну заяву підтвердила факт позики коштів ОСОБА_3 на особисті потреби, а також те, що договір укладався саме 03.10.2020, а не 25.08.2020.

А приватний нотаріус Личук Т.В., будучи залученим до участі у справі в якості третьої особи, не скористався своїм правом на надання заперечень на позов.

Також вважає, що нотаріус не перевірив реальності намірів сторін при укладенні договору позики, не перевірив дійсність договору позики, не звернув уваги на те, що рішення учасників №5/20 датоване 25.09.2020, а датою укладення договору є 25.08.2020.

В апеляційній скарзі нотаріус ствердив, що договір позики був складений і підписний 25.08.2020. А отже виклав позицію, протилежну сторонам договору, що такий укладався 03.10.2020, і доказам по справі.

Просить постановити ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою приватного нотаріуса Личука Т.В.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Онофришин В.О. апеляційні скарги підтримав.

Представник ТОВ «ІС-ТРАНС» та ОСОБА_3 - адвокати Туркас О.І. та Москва Ю.О. щодо задоволення апеляційних скарг заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника ОСОБА_2 адвоката Михайлюка Н.М. до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в розгляді іншої справи. В попередньому судовому засідання представник ОСОБА_2 адвокат Гунько О.Ю. апеляційні скарги підтримав.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ОСОБА_4 як позикодавцем та ТОВ «ІС-ТРАНС» в особі засновника та єдиного учасника товариства ОСОБА_3 як позичальником, який діє на підставі Статуту ТОВ «ІС-ТРАНС» та Рішення №5/20 учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 25.09.2020, був укладений Договір позики, дата укладення якого зазначена 25.08.2020 (т. 1, а.с. 20-21, т. 2, а.с. 28-29).

Згідно п. 1 Договору позики позикодавець передає позичальнику безоплатно у власність грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США 00 центів, що на день укладення цього договору у відповідності до курсу НБУ в еквіваленті становить 821700 (вісімсот двадцять одну тисячу сімсот) грн. 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до п. 5.1 Договору позики позичальник зобов`язаний повернути всю позику не пізніше 31.12.2021.

За змістом п. 5.2 Договору позики сторони домовились, що в забезпечення виконання зобов`язань позичальника ним передається в іпотеку нерухоме майно - нежитлова будівля, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , до складу якої входить: прохідна, загальною площею 25,9 кв.м., зазначена на плані літерою «И»; склад, загальною площею 608,9 кв.м., зазначений в плані літерою «К»; склад, загальною площею 240,1 кв.м., зазначений в плані літерою «К1»; медпункт, загальною площею 8,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Н»; ворота, загальною площею 9,0 кв.м., зазначений в плані цифрою №9; огорожа, загальною площею 431,2 кв.м., зазначена на плані цифрою №11.

03.10.2020 року укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. за номером 4032, іпотекодержатель ОСОБА_1 , іпотекодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «ІС-ТРАНС» в особі засновника та єдиного учасника товариства ОСОБА_3 (позичальник), який діє на підставі Статуту ТОВ «ІС-ТРАНС» та Рішення №5/20 учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 25.09.2020 (т. 1, а.с. 22-27, т. 2, а.с. 22-27).

Згідно п. 1.1 Договору іпотеки іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики від 03 жовтня 2020 року, укладеного сторонами у простій письмовій формі: нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , до складу якої входить: прохідна, загальною площею 25,9 кв.м., зазначена на плані літерою «И»; склад, загальною площею 608,9 кв.м., зазначений в плані літерою «К»; склад, загальною площею 240,1 кв.м., зазначений в плані літерою «К1»; медпункт, загальною площею 8,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Н»; ворота, загальною площею 9,0 кв.м., зазначений в плані цифрою №9; огорожа, загальною площею 431,2 кв.м., зазначена на плані цифрою №11.

Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки узгоджена сторонами заставна вартість предмету іпотеки становить 821700 (вісімсот двадцять одну тисячу сімсот) грн. 00 коп.

Згідно п. 1.3 Договору іпотеки іпотека за цим договором забезпечує повне виконання іпотекодавцем зобов`язань (включаючи суму боргу, пеню та інші штрафні санкції, інфляцію) перед іпотекодержателем, що виникають із Договору позики від 25 серпня 2020 року, за умовами якого іпотекодавець сплачує суму заборгованості в розмірі, визначену договором позики в термін по 31 грудня 2021 року включно в порядку, передбаченому договором позики.

Запис про іпотеку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 03.10.2020, що підтверджується витягом з цього реєстру індексний номер 226711406 від 03.10.2020. Номер запису про іпотеку: 38495808 (т. 1, а.с. 28-29).

Встановлено також, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ІС-ТРАНС» від 06.02.2020 директором товариства був ОСОБА_3 .

Рішенням №3/20 учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 18.09.2020 вирішено звільнити директора товариства ОСОБА_3 18.09.2020; призначити директором товариства Шийко І.М. з 21.09.2020 (т. 1, а.с. 61).

Наказом ТОВ «ІС-ТРАНС» №2 від 21.09.2020 «Про прийняття на роботу» з 21.09.2020 директором товариства призначена ОСОБА_5 .

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.10.2020 засновником та єдиним учасником ТОВ «ІС-ТРАНС», кінцевим бенефіціарним власником є ОСОБА_3 ; керівником, особою, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо ОСОБА_5 (державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу від 22.09.2020 за №006002840 - зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи) (т. 2, а.с. 53-58).

Рішенням №5/20 учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 25.09.2020 єдиний учасник ТОВ «ІС-ТРАНС» ОСОБА_3 вирішив укласти договір позики згідно умов якого ТОВ «ІС-ТРАНС» позичальник позичає у фізичної особи, громадянки України ОСОБА_1 позикодавця 30000 (тридцять тисяч) доларів США 00 центів. Строк укладення позики до 31 грудня 2021 року.

Згідно п. 2 цього Рішення вирішено надати в іпотеку майно ТОВ «ІС-ТРАНС», а саме: нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , до складу якої входить: прохідна, загальною площею 25,9 кв.м., зазначена на плані літерою «И»; склад, загальною площею 608,9 кв.м., зазначений в плані літерою «К»; склад, загальною площею 240,1 кв.м., зазначений в плані літерою «К1»; медпункт, загальною площею 8,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Н»; ворота, загальною площею 9,0 кв.м., зазначений в плані цифрою №9; огорожа, загальною площею 431,2 кв.м., зазначена на плані цифрою №11, для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ІС-ТРАНС» за договором позики (т. 2, а.с. 48).

Згідно заяви ОСОБА_8 , яка посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. за номером 4031, він надав свою згоду на укладення дружиною ОСОБА_1 договору іпотеки для забезпечення виконання зобов`язання з ТОВ «ІС-ТРАНС». В іпотеку буде передаватись нежитлова будівля, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Погоджується з тим, щоб умови договору іпотеки визначались його дружиною самостійно (т. 2, а.с. 69).

07.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до засновника та єдиного учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» ОСОБА_3 з вимогою щодо сплати протягом 30 календарних днів 45000,00 доларів США, з яких: 30000,00 доларів США сума основного зобов`язання за договором позики, 15000,00 доларів США сума штрафу за договором іпотеки (т. 1, а.с. 16-19).

16.02.2024 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Калуського РВ поліції ГУНП в Івано-Франківській області за №1545 зареєстровано заяву (повідомлення) ОСОБА_3 про те, що його знайомі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на його думку шахрайським способом намагаються заволодіти його майном, а саме: комерційним приміщенням, яке знаходиться у власності ТОВ «ІС-ТРАНС», вимагаючи повторне повернення боргу (т. 1, а.с. 101-104).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вірною датою укладення договору позики є саме 03.10.2020, а не 25.08.2020, ОСОБА_3 , будучи учасником ТОВ «ІС-ТРАНС», не мав повноважень на укладення такого договору. Також суд звертає увагу на те, що під договором позики є розписка, а саме: «Грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США отримав у повному обсязі», однак не зазначено хто саме отримав грошові кошти, від кого вони отримані, не зазначено дату отримання коштів та відсутній підпис одержувача. Отже, позовні вимоги про визнання недійсним договору позики від 25.08.2020, укладеного між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-ТРАНС» в особі засновника та єдиного учасника товариства ОСОБА_3 підлягають задоволенню. Це зумовлює недійсність і договору іпотеки, який є похідними від договору позики та укладений на забезпечення виконання недійсного договору. Відтак, необхідно припинити обтяження та вилучити (скасувати) запис про державну реєстрацію іпотеки.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. ст. 509, 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ст. 202 ЦК України).

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги) оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач, зокрема, просив визнати недійсним Договір позики від 25.08.2020, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «ІС-ТРАНС», у зв`язку з тим, що у вказаний день уповноваженим представником товариства такий не укладався, і жодних грошових коштів ТОВ «ІС-ТРАНС» від ОСОБА_4 не отримувало. ОСОБА_3 як фізична особа 25.08.2020 позичив грошові кошти в сумі 30000,00 доларів США на особисті потреби в ОСОБА_6 батька ОСОБА_1 .

Як вбачається із спірного договору позики, зазначено,що такий укладено 25.08.2020 між ОСОБА_4 як позикодавцем та ТОВ «ІС-ТРАНС» в особі засновника та єдиного учасника товариства ОСОБА_3 як позичальником, який діє на підставі Статуту ТОВ «ІС-ТРАНС» та Рішення №5/20 учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 25.09.2020 (т. 1, а.с. 20-21, т. 2, а.с. 28-29).

Разом з тим, судом першої інстанції вірно зауважено, що станом на 25.08.2020 вочевидь не існувало Рішення №5/20 учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 25.09.2020. Крім того, відповідач по справі ОСОБА_1 не заперечувала ні в суді першої інстанції, ні в поданій ній апеляційній скарзі, що такий договір позики було підписано саме 03.10.2020; зазначила, що під час підписання договору вона не звернула увагу на дату, зазначену на його титульній сторінці.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спірний договір позики укладено саме 03.10.2020.

Що стосується тверджень апелянта ОСОБА_2 , який будучи приватним нотаріусом, посвідчував на забезпечення позики договір іпотеки, про те, що він не здійснював нотаріальне посвідчення договору позики та не міг і не був зацікавлений в будь-якому внесенні змін до нього чи допущенні виправлень, рішення єдиного власника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 25.09.2020 та укладений договір позики були чинними станом на 03.10.2020 дату підписання договору іпотеки, і договір позики був поданий нотаріусу сторонами вже укладеним, то такі вказаних висновків суду щодо укладення договору позики 03.10.2020 не спростовують.

Щодо повноважень ОСОБА_3 на укладення такого договору позики, апеляційний суд зазначає наступне.

Приписами ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (висновки, сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17, від 02.10.2019 у справі №587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі №911/2129/17, від 19.11.2019 у справі №918/204/18).

У свою чергу, ч. 5 ст. 203 ЦК України врегульовано, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно зі статтями 92, 97 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що Статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини).

Відповідно до п. 7.19 Статуту ТОВ «ІС-ТРАНС», затвердженого рішенням учасника від 28.11.2019 (редакція, що діяла на станом на час укладення спірних договорів), рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, приймаються виключно загальними зборами учасників.

Як вбачається з балансу ТОВ «ІС-ТРАНС», станом на 30.09.2020 чистий прибуток товариства становив 269,3 тис. грн. Відтак для укладення Договору позики на суму понад вісімсот тисяч гривень необхідне було рішення учасника.

Рішенням №5/20 учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 25.09.2020 єдиний учасник ТОВ «ІС-ТРАНС» ОСОБА_3 вирішив укласти договір позики згідно умов якого ТОВ «ІС-ТРАНС» позичальник позичає у фізичної особи, громадянки України ОСОБА_1 позикодавця 30000 (тридцять тисяч) доларів США 00 центів. Строк укладення позики до 31 грудня 2021 року.

Разом з тим, згідно п. 1.10 Статуту ТОВ «ІС ТРАНС» товариство набуває цивільних прав та обов`язків через свої органи управління, які діють з урахуванням повноважень та обмежень, наданих Статутом та чинним законодавством. Особа або орган, що відповідно до наданих повноважень виступають від імені товариства, зобов`язані діяти в інтересах Товариства добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі створення) та виконавчий орган директор (п. 7.1 Статуту).

Відповідно до п. 7.26 Статуту директор товариства діє від імені товариства в межах встановлених законодавством України та цим статутом, а також має право діяти від імені товариства без довіреності.

Судами встановлено, що Рішенням №3/20 учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 18.09.2020 було вирішено звільнити директора товариства Шийка С.І. 18.09.2020; призначити директором товариства Шийко І.М. з 21.09.2020 (т. 1, а.с. 61). І Наказом ТОВ «ІС-ТРАНС» №2 від 21.09.2020 «Про прийняття на роботу» з 21.09.2020 директором товариства призначена Шийко І.М.

Наведене підтверджується і витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.10.2020, відповідно до якого засновником та єдиним учасником ТОВ «ІС-ТРАНС», кінцевим бенефіціарним власником є ОСОБА_3 ; керівником, особою, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо ОСОБА_5 (т. 2, а.с. 53-58).

Отже, суд прийшов до правильного висновку, що 03.10.2020 ОСОБА_3 , будучи учасником ТОВ «ІС-ТРАНС», не мав повноважень на укладення договору позики від імені товариства.

Статтею 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що товариство не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Однак, жодні докази в справі не підтверджують того, що ТОВ «ІС-ТРАНС» отримувало в позику від ОСОБА_1 30000,00 доларів США.

Більше того, відповідач ОСОБА_1 у своєму відзиві на позовну заяву зазначала, що після її весілля (08.08.2020, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (т. 2, а.с. 68)) ОСОБА_3 попросив у неї у позику кошти, аргументуючи це тим, що вирішив балотуватися на посаду Калуського міського голови і кошти йому потрібні на проведення передвиборчої компанії (тобто, на особисті потреби, а не на потреби ТОВ «ІС ТРАНС»).

А зазначена під договором позики розписка: «Грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США отримав у повному обсязі» не вказує хто саме отримав грошові кошти, від кого вони отримані, дату отримання коштів; також відсутній підпис одержувача.

Щодо вказаного апелянтом ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам чинного законодавства та усталеної судової практики послався на покази свідків, то такі не спростовують правильності висновків суду про недійсність вищевказаного договору позики. Згідно із законодавством, передача грошей за договорами позики, які вимагають письмової форми, не може підтверджуватися лише показаннями свідків. Однак, в даному випадку такі покази в першу чергу стосувалися дати, обставин та повноважень на укладення договору.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору позики від 25.08.2020, укладений між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-ТРАНС» в особі засновника та єдиного учасника товариства ОСОБА_3 (позичальник), який діє на підставі Статуту ТОВ «ІС-ТРАНС» та Рішення №5/20 учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 25.09.2020 підлягають задоволенню. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком, а доводи апеляційних скарг такий не спростовують.

Також, щодо вимоги про визнання недійсним Договору іпотеки від 03.10.2020, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ІС-ТРАНС» в особі засновника та єдиного учасника товариства ОСОБА_3 (позичальник), який діє на підставі Статуту ТОВ «ІС-ТРАНС» та Рішення №5/20 учасника ТОВ «ІС-ТРАНС» від 25.09.2020 року, суд першої інстанції вірно зазначав, що такий є похідним від договору позики та укладений на забезпечення виконання недійсного договору.

Згідно із абзацом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (частина четверта статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним.

А з огляду на визнання договору позики та договору іпотеки недійсними, суд правильно вважав за необхідне припинити обтяження та вилучити (скасувати) запис про державну реєстрацію іпотеки №38495808 від 03.10.2020, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54399407 від 03.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104.

Що ж стосується доводів апелянтів про порушення місцевим судом вимог територіальної та юрисдикційної підсудності, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, за імперативним правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна і стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Таким чином, спори, пов`язані з визнанням недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, пред`являються до суду за місцезнаходженням майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №199/7135/16-ц.

В пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зазначено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК (в попередній редакції). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також зазначено, що правила статті 114 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

В цій справі предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка віднесена територіально до Калуського міськрайонного суду.

Також відсутні підстави стверджувати, що позов стосується корпоративних відносин та правочинів, пов`язаних з діяльністю товариства і має розглядатися в порядку господарського судочинства, оскільки не знайдено обґрунтування щодо укладення спірних договорів товариством, порушення корпоративних прав учасника товриства.

Відтак, перевіряючи доводи апеляційних скарг, які зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням у справі, колегія суддів зазначає, що місцевий суд, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно їх дослідив, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, відсутні. А отже, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 06 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.