Провадження №: 2/336/890/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2025 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі судового засідання Колесник Д.Г.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою,що втратив право користування житловим приміщенням,-

встановив:

В грудні 2024 р. позивачка звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що квартира АДРЕСА_1 комунальної форми власності,не приватизована,знаходиться у користуванні позивачки на підставі ордеру № 4634 серія АБ-1 від 01.09.1986 р.та договору найму,укладеного із власником житла.

У квартирі зареєстровані позивачка,члени її сім`ї дочка ОСОБА_3 ,1975 р.н.,син ОСОБА_2 ,1973 р.н.

Відповідач ОСОБА_2 не мешкає без поважних причин у вказаному вище жилому приміщенні більше 10 років,участі в утриманні житла не приймає та ним не цікавиться, належне йому майно у квартирі відсутнє.

Водночас,відповідач залишається зареєстрованим у вказаній вище квартирі та добровільно реєстрацію не припинив,чим порушує права позивачки,яка сплачує утримання цього житла з урахуванням реєстрації відповідача,позивачка також не може реалізувати інші права стосовно цього житла.

Позивачка просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати відповідача таким,що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги та пояснила,що відповідач був зареєстрований у спірній квартирі як член сім`ї наймача,проте вів антисоціальний спосіб життя,вживав алкоголь,ніколи не працював,крав цінні речі. У 1993 р.відповідач виїхав з квартири за власним бажанням,його речі у квартирі відсутні. Весь цей час відповідач не виконував обов`язків наймача утримувати житло,ним не цікавився, ,родинних відносин з сім`єю не підтримував, вселитись не намагався, перешкод для цього інші наймачі не створювали. Відповідач добровільно відмовився від свого права на користування спірним житлом,однак реєстрацію не припиняє. Це створює для позивачки необхідність оплачувати утримання житла з урахуванням всіх зареєстрованих,чим порушуються її права. Просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати ОСОБА_2 таким,що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою реєстрації та останньою відомою суду адресою проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну місця проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав.

Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач,місцезнаходження та місце роботи якого невідоме, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідача не надходили.

В судовому засіданні позивачка висловила згоду на розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивачки ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що квартира АДРЕСА_1 комунальної форми власності,не приватизована,знаходиться у користуванні позивачки на підставі ордеру № 4634 серія АБ-1 та договору із власником житла.

У квартирі з 12.11.1986 р.зареєстрована позивачка,з 06.06.1995 р.- її дочка ОСОБА_3 ,1975 р.н.,а з 12.06.1993 р.-син ОСОБА_2 ,1973 р.н.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до зазначених правових норм, ОСОБА_2 ,який вселявся в спірне жиле приміщення на законних підставах,має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням.

А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

За роз`ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року із подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Згідно акту , складеного головою ОСББ «Деповська 85» Шмаровоз В.А., ОСОБА_2 ,зареєстрований за адресою спірної квартири,фактично з 1993 р.у ні не проживає,що підтверджують сусіди.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала,що вона протягом з 1980-х років знайома з позивачкою та знає членів її сім`ї,зокрема,сина ОСОБА_5 ,який на початку 1990-х поїхав,куди,нікому невідомо,речей ,які б йому належали,у квартирі ,де мешкає позивачка,немає. Відповідач виїхав із спірної квартири за власним бажанням,користуватись нею інші родичі ОСОБА_5 не перешкоджали.

Свідок ОСОБА_6 в суді показала,що спільно із сім`єю позивачки вони отримували квартири,сина позивачки ОСОБА_5 бачила востаннє на початку 1990-х р.,він кудись поїхав,про себе нічого не повідомляє,з сім`єю не спілкується.

Свідок ОСОБА_7 в суді показала,що з позивачкою багато років разом працювала ,обізнана про її сімейні обставини,зокрема про те,що син позивачки після 1993 р.припив всі контакти з сім`єю,чим він займався,невідомо,жодних відомостей від нього позивачка не отримувала.

З показань свідків та пояснень позивачки судом встановлено, що спірне жиле приміщення без поважних причин не являється місцем проживання відповідача понад шість місяців, за яке він як член сім`ї наймача не оплачує комунальні послуги,його речі у квартирі відсутні,перешкод для користування відповідачу цим житлом позивачкою не чинилося.

Таким чином,доводи позивачки про відсутність ОСОБА_2 у спірному жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин підтверджені доказами, які відповідають вимогам ЦПК України щодо їх належності та допустимості.

Згідно з вимогами ЦПК України, суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказах.

Докази,на які посилається ОСОБА_2 у позовній заяві, були предметом перевірки суду під час розгляду справи,в результаті їх оцінки у сукупності суд дійшов висновку про те,що вони підтверджують факт не проживання ОСОБА_2 у спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин та задовольняє позов.

На підставі ст. ст.47 Конституції України, ст.ст. 9,71, 72 ЖК України, ст. 12,13,76,77,79,80,81,89,141,264,265 ЦПК України,суд-

Ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким,що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України у рішенні зазначаються відомості про учасників справа:

Позивачка ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ,адреса реєстрації проживання : АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації проживання : АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 13.06.2025 р.

Суддя Ю.А.Галущенко