ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/7145/20
Номер провадження 22-ц/818/831/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2024 року в складі судді Пілюгіної О.М. по справі № 635/7145/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 жовтня 1990 року після смерті батька ОСОБА_4 .

Вказав, що інші 5/6 частин вказаного будинку належать йому на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 1992 року, та його право власності зареєстровано 04 березня 2016 року.

Зазначив, що він постійно мешкає у вказаному будинку, зазначений у погосподарській книзі Тернівської сільської ради.

Як спадкоємець другої черги 27 листопада 2019 року він звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ХМНО Азадалієвої Я.М., однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно, а також повідомлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась.

Відповідачка ОСОБА_2 є єдиною онукою ОСОБА_3 . Син ОСОБА_3 та батько відповідачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає.

Вказав, що він має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що за життя належало ОСОБА_3 , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості це зробити.

Просив визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів того, що він прийняв спадщину, а відповідачка її не прийняла.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 03 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Косінцев К.В. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги виклав доводи позовної заяви. Також посилався на норми ЦК України, що регулюють набуття майна за набувальною давністю.

Разом з апеляційною скаргою подано заяву про виклик свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яку колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення на підставі статті 367 ЦПК України, адже до суду першої інстанції позивач з клопотанням про виклик свідків не звертався, причин, що перешкоджали б йому подати таке клопотання, не навів. До того ж, заява є необґрунтованою, позивачем не зазначено, які саме обставини справи, що входять до предмету доказування, він вважає за можливе підтвердити показаннями свідків.

Крім того, разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про долучення доказів: копій квитанцій по сплаті земельного податку та про сплату «самообложение», які доводять факт прийняття ним спадщини, що не були подані до суду першої інстанції, оскільки на території с. Тернова останні три роки ведуться бойові дії. Вказані докази колегія суддів також не приймає в силу вимог ст.ст. 83, 367 ЦПК України, враховуючи, що позов подано у жовтні 2020 року, задовго до початку бойових дій на території Харківської області. До того ж, вказані квитанції не є належними доказами, адже не підтверджують вступ позивача у фактичне володіння спадковим майном, з урахуванням того, що він мав сплачувати податки за власне майно як співвласник 5/6 частин спірного будинку.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 12 червня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 23 квітня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою» що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 1, а.с.191-192), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (т. 1, а.с.188);

Адвокатом Косінцевим Костянтином Вікторовичем, представником ОСОБА_1 , отри ано 17 квітня 2024 року в електронному кабінеті (том 1, а.с.189);

ОСОБА_2 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 23 квітня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою» що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 1, а.с.193-194), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (т. 1, а.с.189).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були братами.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їхній батько ОСОБА_4 , який заповів своє майно, зокрема, будинок, що знаходиться в с. Тернова Харківського району Харківської області, сину ОСОБА_1 .

Іншому сину - ОСОБА_3 05 жовтня 1990 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку, що становить 1/6 частину вказаного будинку, так як на день смерті батька він був непрацездатним. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом обліковий рахунок № НОМЕР_1 погосподарської книги № 4 Тернівської сільської ради на 1/6 частину будинку відкритий на ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 34 від 10 жовтня 1990 року (а.с. 9).

Рішенням Харківського районного народного суду Харківської області від 22 вересня 1992 року у справі № 2-947 визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частин будинку, що знаходиться в с. Тернова Харківського району Харківської області, зареєстрованого в погосподарській книзі за № 222 на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 10-14).

З інформації Тернівської сільської ради від 15 лютого 2016 року № 30 вбачається, що 5/6 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Харківського районного народного суду Харківської області від 22 вересня 1992 року у справі № 2-947 1992 р, про що в погосподарській книзі № 4 за 2011-2015 роки проведений реєстраційний запис про державну реєстрації права власності за номером особового рахунку НОМЕР_2 (а.с. 25).

Як вбачається з довідки про склад сім`ї № 406 від 24 вересня 2020 року Виконавчого комітету Тернівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , прописані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (власник); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (брат) (а.с. 29).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 30-32).

За архівними матеріалами КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом до 01 січня 2013 року право приватної власності на житловий будинок літ. «А-1», дерев`яний, обкладений цеглою, 1962 року забудови, загальною площею 62,50 кв м, житловою площею 28,60 кв м з надвірними будівлями: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», літня кухня літ «Г», гараж літ. «Д», погріб літ. «ап», спорудами: колодязь літ. «К», огорожа № 1-4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в БТІ не зареєстровано (а.с. 22).

Відповідно до листа Тернівської сільської ради № 26 від 10 лютого 2016 року адреса: АДРЕСА_1 належить згідно погосподарської книги № 4 Тернівської сільської ради громадянину ОСОБА_1 , сторінка № 131, особовий рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 23).

Крім того, рішенням від 26 лютого 2016 року VI сесії VII скликання Тернівської сільської ради визнано за будинком, в якому постійно мешкає та зазначений в погосподарській книзі Тернівської сільської ради ОСОБА_1 , поштову адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 24).

18 січня 2016 року КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на вказаний будинок на ім`я ОСОБА_1 , згідно якого житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 62,50 кв м, житловою площею 28,60 кв м, складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору, та з надвірних будівель: погріб літ. «ап», сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», літня кухня літ «Г», гараж літ. «Д», колодязь літ. «К», огорожа № 1-4. Норма та фактичне землекористування будуть встановлені після отримання державного акту на землю, або заключення договору оренди (а.с. 17-21).

Право власності ОСОБА_1 на належні йому 5/6 частин вказаного будинку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 березня 2016 року, що підтверджується витягом № 54602356 від 04 березня 2016 року (а.с. 15).

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої Я.М. від 27 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 1/6 частину житлового будинку у встановленому порядку не зареєстровано (а.с. 65).

Листом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої Я.М. від 27 листопада 2019 року роз`яснено ОСОБА_1 , що у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки він не має можливості надати правовстановлюючі документи щодо належності майна спадкодавцеві, запропоновано йому звернутися до суду (а.с. 33).

Відповідно до листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої Я.М. від 13 грудня 2021 року спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась (а.с. 64).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (частина 1 статті 386 ЦК України).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Ефективним способом захисту прав спадкоємця, що прийняв спадщину, є вимога про визнання права власності на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів на нього.

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 липня 2024 року в справі № 204/8935/22 (провадження № 61-7194св24), від 25 вересня 2024 року в справі № 707/2877/22 (провадження № 61-2621св24), від 03 січня 2025 року в справі № 754/7860/22 (провадження № 61-13339св24) та інших.

За змістом частин 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року, відносини спадкування регулюються нормами ЦК 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірні правовідносини стосуються її фактичного прийняття, то такі правовідносини урегульовані ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У частині 1 та 2 статті 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 463/9696/20 (провадження № 61-7014св22) вказано, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Ураховуючи наведене, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц (провадження № 61-9592св19) вказано, що з урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Такі висновки щодо належності та допустимості доказів вступу в управління чи володіння спадковим майном узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 204/1611/17 (провадження № 61-3374св19), від 5 березня 2021 року у справі № 585/2993/17 (провадження № 61-14279св20), від 22 лютого 2023 року у справі № 678/1119/21 (провадження № 61-9090св22) та від 6 грудня 2023 року у справі № 144/1842/21 (провадження № 61-8262св23), від 10 квітня 2024 року у справі № 635/4042/17 (провадження № 61-659св20).

Сам лише факт проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті згідно з вимогами статей 548, 549 ЦК УРСР не свідчить про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Також і відсутність реєстрації місця проживання сама по собі не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а обставини фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном підтверджуються іншими належними, допустимими та достатніми доказами.

Подібні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі №198/132/21.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що позивач прийняв спадщину після смерті брата у порядку, передбаченому ЦК УРСР 1963 року.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, враховуючи, що ОСОБА_1 є співвласником 5/6 часток спірного будинку, зазначений у погосподарській книзі Тернівської сільської ради, на час відкриття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 у вигляді 1/6 часток цього будинку позивач був зареєстрований і проживав у ньому, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, а також продовжив у ньому проживати та користуватись ним після смерті ОСОБА_3 , отже відповідно до статті 549 ЦК Української РСР прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Доказів прийняття відповідачкою або її батьком (сином спадкодавця ОСОБА_3 ) спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном суду не надано.

Позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Зважаючи на те, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину з незалежних від нього підстав, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За подання позову ОСОБА_1 підлягав сплаті судовий збір в розмірі 840,80 грн, апеляційної скарги 1261,20 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю 2 групи, судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 2102,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп на користь держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина