СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3509/25

пр. № 2/759/3058/25

24 червня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання КосінськоїІ.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовними вимогами Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у лютому 2025 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 162564 грн 87 коп., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу 114983 грн 82 коп., інфляційні втрати 14413 грн 07 коп., пеня 29849 грн 33 коп., три відсотки річних 3318 грн 65 коп. та стягнути судовий збір.

В обґрунтування позову зазначає, що 18.05.2022 в м. Києві на перехресті вул. Бойчука та Бастіонної, сталася ДТП за участю транспортного засобу «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача, та транспортного засобу «Пежо» д.н.з. НОМЕР_2 . У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, власникам завдано матеріальних збитків. Відповідач залишив місце ДТП. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 28.08.2022 відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача, станом на момент скоєння ДТП, була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ТДВ «СГ «Оберіг» ЕР-206074162. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 114983 грн 82 коп. Враховуючи, що відповідач залишив місце ДТП, а тому страховик після виплати страхового відшкодування звернувся до суду в порядку регресу з даним позовом. Також позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції (інфляційні втрати, пеню, три відсотки річних) за період з 26.02.2024 по 11.002.2025.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2025 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 57-58).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 60-61).

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Позивачем надано докази про надсилання відповідачу позовної заяви разом з додатками до неї (а.с. 54)

Відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження від 14.02.2025. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений термін не надано, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України.

ІІІ. Фактичні обставини справи

cудом встановлено, що ОСОБА_1 18.05.2022 о 14 год. 52 хв. у м. Києві на перехресті вул. М. Бойчука та Бастіонна, керуючи автомобілем марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив п. 8.7.3 (е), 8.10, 2.10 (а) Правил дорожнього руху України, а саме: не виконав вимогу забороняючого сигналу світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Пежо», д.н.з. НОМЕР_2 , від удару по інерції автомобіль марки «Шкода» відкинуло у фасад будівлі по вул. Бастіонна, 1/36 відділення «Укрсіббанк» та залишив місце ДТП.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2022 вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП, доведеною повністю. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124, 122-4 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 13-14).

На час скоєння ДТП транспортний засіб «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований в ТДВ «СГ «Оберіг» згідно полісу ЕР №206074162, строк дії якого становить з 28.09.2021 по 27.09.2022 (а.с. 9-12).

Відповідно до звіту №113851/2 від 07.07.2022 про оцінку колісного транспортного засобу, виконаного ФОП ОСОБА_2 ринкова вартість КТЗ до пошкодження становить 156843 грн 90 коп., вартість відновлювального ремонту КТЗ - 252625 грн 77 коп., ринкова вартість транспортного засобу в пошкодженому стані - 36556 грн 18 коп. (а.с. 13-34).

01.06.2022 потерпіла особа звернулась до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 37).

На підставі страхового акту №36843/1 від 21.11.2022 потерпілій особі здійснено виплату суми страхового відшкодування у розмірі 114983 грн 82 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №17423 від 21.11.2024 (а.с. 38-39).

12.02.2024 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про виплату грошових коштів (а.с. 40-46), яка залишилась невиконаною.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом положень статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV

Статтею 6 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2022 встановлено обставини того, що відповідач, будучи причетним до ДТП, самовільно залишив місце пригоди.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє винну особу від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП.

До подібного за змістом висновку дійшов Верховний Суд при розгляді 18.01.2023 справи № 559/1253/19.

Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач поніс витрати страхового відшкодування у розмірі 114983 грн 82 коп. Враховуючи, що відповідач залишив місце ДТП, вказані витрати підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

При цьому, суд зауважує, що відповідач жодним чином не спростовував вимоги позивача щодо вказаної суми та інші обставини, не надавши до суду відзиву або доказів, які б підтверджували відсутність вини в його діях в рамках цих правовідносин.

Враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства, вимога позивача про стягнення з відповідача розміру страхового відшкодування у розмірі 114983 грн 72 коп., є обґрунтованою, доведеною, а відтак підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних, суд приходить до наступних висновків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідальність відповідача, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, настає саме з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СГ «Оберіг» майнової шкоди та можливість застосування до неї цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Таке застосування норм матеріального права узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.04.2022 у справі № 447/2222/20.

Отже, виходячи із зазначених обставин, відсутні підстави до задоволення позову в цій частині.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат

відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна сума задоволених вимог позивача складає 114983 грн 82 коп. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1713 грн 36 коп. (114983,82 х 100% : 162564,87 =70,73% х 2422,40)

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1713 грн 36 коп.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції Закону №1961-ІV, Законом Украни «Про страховування», ст.ст. 22, 993, 1166, 1187, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 137-141, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 280, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкодизадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» () грошові кошти у розмірі 114983 (сто чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» () судовий збір по справі у розмірі 1713 (одна тисяча сімсот тринадцять) грн 36 коп.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська