Справа № 381/3814/23
Провадження № 2/369/1016/25
РІШЕННЯ

Іменем України

16.06.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 381/3814/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Боярська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Боярська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому просила суд: - визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 право власності на 14 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 16,5 кв.м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 140; - визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 право власності на 14 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 52,8 кв. м., житловою площею 21,7 кв.м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 2000; - визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 право власності на 14 частку вкладів в банку; -стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати.

20.09.2024 року Позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої Позивач уточнила позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на 1/4 частку вкладів в банку, та виклала у ціи? частині вимоги в наступніи? редакціі?: - визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 право власності на 14 частку вкладу в АБ «Укргазбанк» (МФО 320478, ЄДРПО 23697280, адреса: вул. Єреванська, буд. 1, м. Київ, 03087) в сумі 600 000 грн. з відповідними до сплати відсотками (IBAN: НОМЕР_3 , внутрішніи? № НОМЕР_4 ); - визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 право власності на 14 частку вкладу в АБ «Укргазбанк» (МФО 320478, ЄДРПО 23697280, адреса: вул. Єреванська, буд. 1, м. Київ, 03087) в сумі 600 000 грн, внесеного на рахунок ОСОБА_2 в АБ «Укргазбанк» 30.06.2020 за договором № 004/06/0565 (IBAN: НОМЕР_5 , внутрішніи? № НОМЕР_6 , дата закриття рахунку 04.07.2023); стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Черезовоі? Ганни Олексіі?вни, , 1/4 частку вкладу в АБ «Укргазбанк» (МФО 320478, ЄДРПО 23697280, адреса: вул. Єреванська, буд. 1, м. Київ, 03087) в сумі 600 000 грн, внесеного на рахунок ОСОБА_2 в АБ «Укргазбанк» 30.06.2020 за договором № 004/06/0565 (IBAN: НОМЕР_5 , внутрішніи? № 9041.980, дата закриття рахунку 07.07.2023), що становить 150 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка ОСОБА_4 є донькою померлого.

До дня смерті батько був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

З 26.09.2008 року і до дня смерті ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Розпоряджень на випадок своєї смерті (заповіту) він не залишив. Отже його спадкоємцями першої черги за законом є його єдина дочка - ОСОБА_1 (позивачка) та дружина - ОСОБА_2 (відповідачка).

В період шлюбу батьком позивачки та відповідачкою за спільні сумісні кошти подружжя було придбане нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 16,5 кв.м., договір купівлі продажу серія та номер 98, виданий 10.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А.С., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 140 та квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 52,8 кв. м., житловою площею 21,7 кв.м., договір купівлі продажу серія та номер 99, виданий 10.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А.С., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 2000.

Обидві квартири було зареєстровано на відповідачу ОСОБА_2 . Крім того, за отриманою від нотаріуса інформацією, було встановлено, що померлий мав вклад у АБ «Укргазбанк» в сумі 600 000 грн., який входить до складу спадшини. Однак, із слів померлого батька позивачці відомо, що такий самий вклад має і відповідачка, а отже він також само є спільною власністю подружжя, а відтак 12 його частка входить до складу спадщини.

У встановлений законом строк позивачка звернулась до Боярської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, на підставі якої було заведено спадкову справу № 315/2022.

Після спливу шести місяців з дати відкриття спадщини позивачка звернулась до Боярської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, зокрема на належну їй частку в спадковому майні - квартирах АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 . Однак, постановою від 26.07.2023 № 1244/02-31 державного нотаріуса Боярської державної нотаріальної контори Прокопенка О.В. у видачі на її ім?я свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно було відмовлено з тих підстав, що воно оформлене не на померлого, а на його дружину, а остання надати документи на право власності на це майно відмовилась, в той час як позивачка їх не має.

Щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва на вклад померлого в порядку спадкування нотаріус поставив умову про написання нею заяви про відмову від звернення до суду з позовом про визнання право власності на спадкове майно.

У позовній заяві також заявлено клопотання про витребування доказів - спадкової справи № 315/2022, яка знаходяться у Боярській державній нотаріальній конторі та клопотання про витребування інформації про грошові кошти у іноземній валюті та у гривні, які знаходяться на усіх видах рахунків, оформлених на ім?я відповідачки.

31 серпня 2023 року ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. цивільну справу № 381/3814/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Боярська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим суддею Янченко А.В.

28.09.2023 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Боярська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Також вказаною ухвалою витребувано у Боярської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 315/2022 стосовно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 та витребувано у банківських установ інформацію про грошові кошти у іноземній валюті та у гривні, які знаходяться на усіх видах рахунків, оформлених на ім?я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

20.11.2023 року Представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, яким заперечували проти позову з огляду на те, що 09 лютого 2007 року ОСОБА_2 (Відповідачка) отримала у спадок від своєї матері, житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

19 липня 2007 року рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 103, Відповідачці згідно свідоцтва про право на спадщину за законом Р № 3-201, надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,07 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

27 листопада 2008 року рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 341, затверджено результати інвентаризації та надано Відповідачці безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,1554 га, на підставі чого 06 вересня 2011 року Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району Київської області видано Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 205590.

17.09.2018 року Відповідачка подала Заяву про поділ даної земельної ділянки на дві окремо сформовані земельні ділянки площами 0,0880 га та 0,0620 га та було проведено такий поділ.

Відповідно до Договору купівлі продажу земельної ділянки від 21.12.2018 року, Відповідачка продала земельну ділянку, яка належала їй на праві приватної власності, площею 0,088 га кадастровий номер :01:003:5229, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , за 119 873 грн (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят три гривні). Зазначені кошти в сумі 119 873 грн є особистою приватною власністю Відповідачки та покладені на депозит.

Відповідно до Договору купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку, розташованого на ній від 10.02.2022 року, Відповідачка продала земельну ділянку, що належить їй на праві приватної власності, площею 0,0620 га, кадастровий номер :01:003:5230, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , та житловий будинок, що розташований на зазначеній ділянці і теж належить їй на праві приватної власності.

Ціна Житлового будинку складала 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн, а ціна земельної ділянки 679 000 (шістсот сімдесят дев`ять тисяч) грн. Загальна ціна Договору купівлі продажу становить 747 000 (сімсот сорок сім тисяч) грн.

В цей самий день, 10.02.2022 року укладено Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого Відповідачка купила квартиру, ціна якої 170 040 (сто сімдесят тисяч сорок) грн.

Також 10.02.2022 року укладено Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого Відповідачка купила квартиру, ціна якої 137 280 (сто тридцять сім тисяч двісті вісімдесят) грн.

Загальна ціна двох Договорів купівлі-продажу квартир складає 307 320 (триста сім тисяч триста двадцять) грн. Тобто, виручена в результаті продажу Відповідачкою земельної ділянки та житлового будинку, сума коштів у розмірі 747 000 грн була цілком достатньою для придбання нею двох квартир загальною вартістю 307 320 грн.

Таким чином, хоч Квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 і були придбані в період шлюбу, однак за особисті кошти Відповідачки, які були одержані нею від продажу майна, належного їй на праві приватної власності. Отже, ці квартири не можуть вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю Відповідачки. Залишок виручених від продажу земельної ділянки та житлового будинку коштів є особистою приватною власністю Відповідачки та покладені на депозит.

На підставі цього просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю та покласти на неї судові витрати.

12.02.2024 року представником позивача через канцелярію суду зареєстровано клопотання про витребування доказів у Головного управління Державної податкової служби у місті Києві.

25.03.2024 року надійшли заперечення представника відповідача на клопотання про витребування доказів від 06.02.2024 року.

04.04.2024 року представником позивача через канцелярію суду зареєстровано клопотання про витребування доказів у відповідачки.

15.05.2024 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано заперечення на клопотання про витребування доказів.

31.05.2024 року представник позивача через канцелярію суду зареєструвала клопотання про витребування доказів у Товариства з обмеженою відповідальністю "Річленд Групп».

Ухвалою від 04.06.2024 року клопотання про витребування доказів задоволено та витребувано докази від ТОВ «РічлендГрупп», ОСОБА_2 , Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, ТОВ «ЛЮКС ХОЛДІНГГРУПС».

20.09.2024 року надійшли додаткові пояснення від представника позивача, у яких зазначено про те, що відповідачка не мала доходу і коштів на придбання спірних квартир, на відміну від померлого ОСОБА_3 . Останній також 16 квітня 2010 року продав квартиру за адресою АДРЕСА_7 , набуту ним задовго до укладення шлюбу з відповідачкою (1996 рік). Частина з цих коштів була у подальшому внесена на банківські рахунки подружжя як вклади, проценти з яких використовувались на потреби сім`і?, а інша частина була в подальшому використана для придбання квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 .

30.09.2024 року надійшла відповідь на додаткові пояснення від представника відповідача. Сторона відповідача зазначає, що твердження про продаж ОСОБА_3 квартири у 2010 році, за яку він отримав грошові кошти, які лише аж в 2020 році нібито були покладені на депозитні рахунки, і за які також нібито аж в 2022 році були придбані спірні квартири є абсурдним, адже за цей період часу (щонайменше 10 років) грошові кошти, отримані ОСОБА_3 після продажу квартири, могли бути неодноразово витрачені, а також Позивачка не надає підтвердження, що саме ці грошові кошти в подальшому або покладені на депозит, або витрачені на придбання квартир. Іншого майна померлий не мав.

Натомість Відповідачка 2018 року продала свою земельну ділянку, за яку отримала грошові кошти, які згодом покладені на депозит. Також 10.02.2022 року вона продала свою земельну ділянку та житловий будинок, і знову ж таки 10.02.2022 року купила дві спірні квартири. Тобто ці угоди відбувалися в один день, одна за одною, що доводить той факт, що виручені від продажу майна Відповідачки кошти одразу ж пішли на купівлю нею іншого майна, а саме квартир спірних АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 13.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання 27.03.2025 року позивачка не з?явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовну заяву задовольнити.

У судове засідання 27.03.2025 року відповідачка не з?явилась, представником третьої особи до суду подана заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, просив відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання 27.03.2025 року третя особа не з?явилась, представником відповідача до суду подана заява про розгляд справи без участі відповідачки та її представника, просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з?явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з?явились всі учасники такої справи.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об?єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов?язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 від 23 серпня 1986 року та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 від 12.03.2021 року.

26.09.2008 року між ОСОБА_3 та Відповідачкою укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 881, та видано Свідоцтво серії НОМЕР_9 .

16 квітня 2010 року ОСОБА_3 продав квартиру за адресою АДРЕСА_7 , набуту ним до укладення шлюбу за ціною 475 548 грн., що за курсом НБУ становило 60 000 дол. США.

Однак стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, що саме ці грошові кошти в майбутньому витрачені на придбання спірних квартир та покладені на депозит. Суд також звертає увагу на більше 10-річний проміжок часу, який пройшов між цими подіями.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 лютого 2007 року ОСОБА_5 , державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори, за реєстровим № 3-201, ОСОБА_2 отримала у спадок від своєї матері, ОСОБА_6 , житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Зазначене підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 8422111 від 09.02.2007 року.

Право власності на житловий будинок було зареєстроване Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 02 березня 2007 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 17732171, номер запису 17, в книзі 1. Зазначене підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13761007 від 02.03.2007 року.

19 липня 2007 року рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 103, Відповідачці згідно свідоцтва про право на спадщину за законом Р № 3-201, надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,07 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

27 листопада 2008 року Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 341, затверджено результати інвентаризації та надано Відповідачці безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,1554 га, в тому числі: - 0,15 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - 0,0054 га - та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння від 09 лютого 2007 року, спадкова справа № 77 за 2006 рік, що зареєстрована в реєстрі за № 3-201.

На підставі вищезазначеного Рішення № 341, 06 вересня 2011 року Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району Київської області видано Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 205590, що зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 05148.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст. 118 ЗК України, відповідно до якої громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцем знаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року № 449 (набула чинності 02.04.2002 року) затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Оскільки рішення про передачу відповідачу у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,1554 га прийнято ще 27.11.2008 року, вказане майно є особистою приватною власністю відповідачки.

17.09.2018 року Відповідачка подала Заяву про поділ земельної ділянки, зареєстровану в реєстрі за № 963, в якій просила розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, кадастровий номер :01:003:0076 та поділити земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га на дві окремо сформовані земельні ділянки площами 0,0880 га та 0,0620 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 . Вищезазначену заяву було задоволено, та здійснено поділ земельної ділянки 0.1500 га, яка належала Відповідачці на праві приватної власності, на дві окремо сформовані земельні ділянки, а також проведено реєстрацію нових земельних ділянок.

Відповідно до Договору купівлі продажу земельної ділянки від 21.12.2018 року, Відповідачка продала земельну ділянку, яка належала їй на праві приватної власності, площею 0,088 га кадастровий номер :01:003:5229, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , за 119 873 грн (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят три гривні). Виручені кошти покладено на депозитний рахунок Відповідачки.

Відповідно до Договору купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку, розташованого на ній від 10.02.2022 року, Відповідачка продала земельну ділянку, що належить їй на праві приватної власності, площею 0,0620 га, кадастровий номер :01:003:5230, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , та житловий будинок, що розташований на зазначеній ділянці і теж належить їй на праві приватної власності. Ціна Житлового будинку складала 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн, а ціна земельної ділянки 679 000 (шістсот сімдесят дев`ять тисяч) грн. Загальна ціна Договору купівлі продажу становить 747 000 (сімсот сорок сім тисяч) грн.

В цей самий день, 10.02.2022 року укладено Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого Відповідачка купила квартиру, ціна якої 170 040 (сто сімдесят тисяч сорок) грн.

Також 10.02.2022 року укладено Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого Відповідачка купила квартиру, ціна якої 137 280 (сто тридцять сім тисяч двісті вісімдесят) грн.

Загальна ціна двох Договорів купівлі-продажу квартир складає 307 320 (триста сім тисяч триста двадцять) грн. Тобто, виручена в результаті продажу Відповідачкою земельної ділянки та житлового будинку, сума коштів у розмірі 747 000 грн була цілком достатньою для придбання нею двох квартир загальною вартістю 307 320 грн.

Нотаріально посвідчені договори купівлі продажу квартир АДРЕСА_8 є дійсними та укладеними згідно чинного законодавства, всі розрахунки за даними договорами здійснено згідно умов договорів, що засвідчено нотаріусом. Нотаріусом визначено обсяг цивільної дієздатності сторін зазначених договорів, встановлено дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, а також однакове розуміння сторонами значення умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін, та відсутність у сторін заперечень щодо кожної умови зазначеного правочину, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Залишок виручених коштів також покладено на депозитний рахунок Відповідачки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_10 від 03.11.2022, актовий запис № 55 від 22.09.2022.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 розпоряджень не залишив. 02.12.2022 року, державним нотаріусом Боярської державної нотаріальної контори на підставі заяви № 895 про прийняття спадщини, що надійшла від імені доньки померлого спадкодавця - ОСОБА_1 - була відкрита спадкова справа № 315/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Постановою від 26.07.2023 № 1244/02-31 державного нотаріуса Боярської державної нотаріальної контори Прокопенка О.В. у видачі на її ім?я свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 було відмовлено з тих підстав, що воно оформлене не на померлого.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. ст. 76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з?ясування дійсних обставин справи, прав і обов?язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов?язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися.

Згідно ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, якщо один із подружжя під час шлюбу набуває певне майно за рахунок особистих коштів, то таке майно не може визнаватися спільним майном подружжя і є його особистою приватною власністю, проте у відповідності до ч. 2 ст. 60 СК України та сторона, яка оспорює це, має довести, що спірну річ вона придбала за кошти, що належать їй особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Саме про таке застосування норм статей 57, 60 СК України зазначено в постановах Верховного Суду України від 19 червня та 2 жовтня 2013 року.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Слід ураховувати висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України: від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15; від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). В указаних постановах зроблено висновок, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об?єктів права спільної сумісної власності подружжя, а у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об?єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Отже, згідно Постанови Верховного Суду України від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини.

Верховний Суд у Постанові по справі № 546/912/16-ц від 24.01.2020 року зазначив, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане. Та якщо заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об?єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що перед купівлею спірних квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 , в той же день Відповідачка продала нерухоме майно, яке було її особистою приватною власністю, і саме ці кошти в подальшому в той самий день були витрачені на придбання спірних квартир, Суд доходить висновку про те, що незважаючи на те, що спірні квартири і були придбані в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак за особисті кошти Відповідачки, які були одержані нею від продажу майна, належного їй на праві приватної власності. Отже, ці квартири не можуть вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, до складу спадкової майна ОСОБА_3 не входять, а є особистою власністю Відповідачки відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідачем спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Кошти, виручені Відповідачкою від продажу земельної ділянки площею 0,088 га кадастровий номер :01:003:5229 та залишок коштів від продажу земельної ділянки площею 0,0620 га, кадастровий номер :01:003:5230 та житлового будинку, розташованого на ній є також особистою приватною власністю Відповідачки, оскільки отримані внаслідок продажу її приватного майна та покладені на її депозитний рахунок, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя та до спадкової маси майна ОСОБА_3 не входять. Відповідачка розпорядилася вказаними грошовими коштами на свій розсуд, оскільки вони є її приватною власністю.

Щодо вимоги позивачки про визнання за нею в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_3 права власності на 14 частку вкладу в АБ «Укргазбанк» в сумі 600 000 грн. з відповідними до сплати відсотками, варто зазначити наступне.

Вклад в АБ «Укргазбанк» в сумі 600 000 грн. з відповідними відсотками є спільною сумісною власністю подружжя померлого ОСОБА_3 та відповідача по справі. Належна ОСОБА_3 частка входить до складу спадкового майна і підлягає поділу порівну між його спадкоємцями.

Водночас відповідно до роз?яснень, що містяться у абзацах другому та третьому пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Слід звернути увагу на відсутність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 на 14 частку вкладу в АБ «Укргазбанк» в сумі 600 000 грн. з відповідними до сплати відсотками (IBAN: НОМЕР_3 , внутрішніи? № 096.980).

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала про те, що від нотаріуса їй повідомлено про існування в померлого батька вкладу в АБ «Укргазбанк» в сумі 600 000 грн, який входить до складу спадщини, однак доказів подання нею до нотаріальної контори заяви про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 14 частку вкладу в АБ «Укргазбанк» в сумі 600 000 грн. з відповідними відсотками після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , а також доказів відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва суду не надано.

Таким чином, зверненню позивача до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання щодо отримання нею у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на 14 частку вкладу в банку, що у випадку відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі цього свідоцтва, вказувало б на наявність підстав для вирішення питання про порушення або невизнання його права у судовому порядку.

Отже, за відсутності відмови нотаріуса про видачу свідоцтва про права на спадщину за законом на 14 частку вкладу в АБ «Укргазбанк» в сумі 600 000 грн. з відповідними до сплати відсотками після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , вирішення цього спору в судовому порядку є неможливим.

На вказану обставину звернув увагу Верховний Суд у постанові від 05.06.2019 року по справі № 554/3192/16-ц.

Враховуючи дане правове обґрунтування та приведене вище, відсутності доказів заявлених позовних вимог та недоведеня приведених у позові вимог, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У цій справі у зв?язку з відмовою у позові судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на позивача. Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до положень статті 141 ЦПК Украі?ни, не підлягають до стягнення з відповідача.

Також суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Боярська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_11 , виданий 30.03.2021 року органом 8017, адреса: АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_12 , виданий Чабанським СВМ МВС України в Київській обл. 25.12.1999 року, адреса: АДРЕСА_10 .

Третя особа: Боярська державна нотаріальна контора, , адреса: 08151, Київська обл., Фастівський р-н, м. Боярка, вул. Б. Хмельницького, 113.

Повне рішення складено: 16.06.2025 року.

Суддя А.В. Янченко