Справа № 305/15/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павліченко Тетяна Сергіївна, на ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 березня 2025 року, постановлену суддею Ластовичак В.Ю., у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної державної адміністрації, ДП «Ліси України», третя особа Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою

встановив:

У січні 2025 року Тячівська окружна прокуратура Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа ДП «Ліси України», про визнання недійсними наказу, договору купівлі-продажу, скасування державних реєстрацій та повернення земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0551 площею 0,1 га на полонині Драгобрат на території Ясінянської селищної ради Рахівського району у державну власність.

Ухвалою від 07.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

25.03.2025 ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до Закарпатської обласної державної адміністрації, ДП «Ліси України», третя особа Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 березня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану ухвалу суду, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

При постановленні оскаржуваної ухвали судом не враховано, що первісний позов та зустрічний позов є взаємопов`язані, а тому їх спільний розгляд є доцільним.

Зазначає, що у первісному позові позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою (на яку вже зареєстровано право користування Ліси України та присвоєно кадастровий номер :03:001:0007), яка накладається на земельну ділянку відповідача з кадастровим номером :08:001:0551 від порушень з боку відповідача власника земельної ділянки ОСОБА_1 ; при цьому ОСОБА_1 у зустрічному позові просить усунути перешкоди у здійсненні права користування власною земельною ділянкою :08:001:0551 шляхом скасування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0007 і привести технічну документацію у відповідність до існуючих станом на 2021 матеріалів лісовпорядкування.

Вказує, що в позовній заяві прокурора з долучених ним доказів слідує, що порушення допущенні саме при виготовленні технічної документації та реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0007 пл. 677,3169 га, у зв`язку з невідповідністю її площ до земельної ділянки за державним актом постійного користування 1-ЗК № 000378 від 18.12.1996.

Реєстрація у 2022 році земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0007 (ДСГП "Ліси України") з 100 % накладенням на вже існуючу зареєстровану у 2016 році земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0551 (гр. ОСОБА_1 ) порушує його право власності та існуючі норми права щодо реєстрації майна, ст. 79-1 Земельного кодексу України та ст. 24 Закону «Про Державний земельний кадастр». У даному у спірному випадку сталося реєстраційна накладення однієї земельної ділянки на іншу, що неможливо в силу вимог закону.

При поданні зустрічного позову обрано спосіб захисту прав визначений ст. 391 ЦК України, ч.2 ст. 152 ЗК України, тобто той самий, що і в первісного позивача.

Отже, позови взаємопов`язані і виникають з одних правовідносин, а задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, як того вимагає ст. 193 ЦПК України.

Апеляційним судом розглянуто апеляційну скаргу на ухвалу суду, зазначену в п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України (щодо повернення заяви позивачеві), відповідно до приписів ч. 2 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на такі мотиви.

Згідно з положеннями ст. 367 ч. 1 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені у статті 16 Цивільного кодексу України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 522/9011/19 (провадження № 61-6642св21) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову: або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин; або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача). Задоволення зустрічного позову спричиняє відмову в задоволенні первісного позову, однак не виключає можливості як задоволення обох вимог, так і однієї повністю, а іншої частково».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2023 року в справі № 459/1490/21 (провадження № 61-12807 св 22) вказано, що:

«відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483 цс 19).

Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково».

Як вбачається зі змісту первісної та зустрічної позовних заяв, такі стосуються спірної земельної ділянки на яку, як вважає позивач, накладається земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_1 . Натомість ОСОБА_1 вважає, що саме земельна ділянка ДСГП "Ліси України", яка зареєстрована в 2022 році, накладається на вже існуючу зареєстровану у 2016 році належну йому земельну ділянку. Тобто спір виник щодо одного предмета спору (з одних правовідносин).

Аналізуючи зміст вказаних позовних заяв, суд приходить до висновку, що вимоги первісного позову та вимоги зустрічного позову є взаємопов`язаними та ґрунтуються на нормах земельного права і їх спільний розгляд є доцільним.

Вказаного суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у прийнятті зустрічного позову.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття до спільного розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведе та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 379, 381-384, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павліченко Тетяна Сергіївна, задовольнити.

Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 березня 2025 року про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 скасувати та направити справу для вирішення питання про прийняття зустрічної позовної заяви до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: