Номер провадження: 22-ц/813/4844/25
Номер провадження: 22-ц/813/5252/25
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника СТ «Будова Парк» - адвоката Новак Л.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Бегларян Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Споживчого товариства «Будова Парк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2025 року, повний текст якого складено 20 лютого 2025 року, та на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2025 року, повний текст якого складено 11 березня 2025 року, ухвалених під головуванням судді Гуревського В.К., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Будова Парк» про розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві, стягнення пайових внесків,

встановив:

01.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Споживчого товариства (далі СТ) «Будова Парк» про розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві та просив суд:

- розірвати договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/131 від 29.12.2020 року, укладеного між СТ «Будова Парк» та ОСОБА_1 ;

- стягнути зі СТ «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 сплачений пайовий внесок в сумі 605 146,0 грн., курсову різницю від сплаченого паю в сумі 280 666,20 грн., 3 % річних в сумі 8481,96 грн., компенсації моральної шкоди в розмірі 25 000,0 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та СТ «Будова Парк» було укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/131 від 29.12.2020 року. Відповідно до умов договору позивач виступає пайовиком у СТ «Будова Парк».

Метою пайової участі відповідно до п.1.2. та п. 1.3. договору є прийняття участі пайовиком в реалізації статутних цілей та завдань відповідача шляхом внесення частки та забезпечення будівництва відповідачем будинку (багатоквартирні житлові будинки з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним гаражем, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ), а після здачі будинку в експлуатацію - передача пайовику об`єкту приміщення з певною площею та характеристиками, яке отримує у володіння пайовик після внесення у повному обсязі своєї частки відповідачу та введення будинку в експлуатацію.

Згідно з Додатком 1 до договору об`єктом є однокімнатна квартира (будівельний номер АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.п. 4.2.1. п. 4.2. договору відповідач зобов`язаний забезпечити будівництво будинку в строк - IV квартал 2023 року. Однак, станом на теперішній час (ІІ квартал 2024 року) СТ «Будова Парк»не виконало свої зобов`язання.

Позивач зазначив, що відповідачу було заздалегідь відомо про неможливість будування будинку за вказаною адресою, оскільки у провадженні Господарського суду Одеської області з 21.11.2022 року перебувала справа № 916/3126/22 за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави до Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Михайлівський маєток» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, на якій мав бути побудований будинок СТ «Будова Парк» та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2023 року по справі №916/3126/22 визнано незаконним і скасовано рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,5179 га, за адресою: АДРЕСА_1 та надання її в оренду ТОВ «Михайлівський маєток».

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.02.2025 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Розірвано Договір асоційованого членства, укладений між СТ «Будова Парк» № 1/131 від 29.12.2020 року, та ОСОБА_1 .

Стягнуто з СТ «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі, еквівалентній 21 658,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 88 5812,20 грн. та 3 % річних в сумі 8 481,96 грн. - в межах заявлених позовних вимог.

Стягнуто з СТ «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 15 000,0 грн., а також судовий збір в розмірі 4 236,93 грн.

Крім того, зобов`язано ГУ ДКС України в м. Одеській області повернути ОСОБА_1 50 % сплаченого судового збору, а саме 3 631,33 грн., який було сплачено згідно: квитанції ID № 0449-3813-2259-9712 від 25 червня 2024 року сумою 1211,20 грн. та квитанції ID № 2034-7985-9923-2172 від 25 червня 2024 року сумою 9192,94 грн. (т.1, а.с.215, 217-228).

В апеляційній скарзі СТ «Будова Парк» ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.02.2025 року, в частині стягнення з СТ «Будова Парк» суми боргу в розмірі, еквівалентному 21 658 доларів США (курсової різниці в сумі 280 666,2 грн.), в частині стягнення з СТ « Будова Парк» моральної шкоди в сумі 15 000 грн., в частині стягнення з СТ « Будова Парк» на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 4236,93 грн., та ухвалення нового судового рішення, яким задовольнити позовні вимоги лише щодо стягнення боргу з СТ « Будова Парк» на користь ОСОБА_1 605 146,00 грн. та розподілення судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.63-66).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Бегларян Л.А. просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с.80-86).

Крім того, додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.03.2025 року стягнуто з СТ «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. (т.2, а.с.55-59).

В апеляційній скарзі СТ «Будова Парк» ставить питання про скасування додаткового рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.03.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн., посилаючись на порушення судом норм процесуального права (т.2, а.с.94-96).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Бегларян Л.А. просить оскаржуване додаткове рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с.107-110).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, відзиви на них, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що 29.12.2020 року ОСОБА_1 та СТ «Будова Парк» уклали Договір асоційованого членства в указаному СТ № 1/131.

Згідно розділу 1 цього Договору відповідно до Статуту СТ та цього Договору Товариство приймає пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати.

Відповідно до пункту 1.2. Договору пайовик зобов`язався прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в Товариство з метою забезпечення Товариством будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю, а товариство зобов`язується забезпечити Фінансування будівництва житлового будинку АДРЕСА_3 і після здачі будинку в експлуатацію, передати пайовикові об`єкт.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору пайовикові після здачі будинку в експлуатацію передається товариством однокімнатна квартира загальною площею 43,5 кв. м., під будівельним номером АДРЕСА_4 .

Відповідно до пункту 2.1. Договору, пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести частку в розмірі, еквівалентному 34 800,00 доларів США, що на момент укладення Договору становило 983 796,00 грн. (за курсом 28,27 грн. за 1 долар США).

Згідно пункту 4.2. Договору Товариство зобов`язано: забезпечити будівництво будинку в строк - 4 квартал 2023 року (п. 4.2.1.), сумлінно виконувати Договір щодо пайовика (п. 4.2.6.).

Разом з тим, в разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням Товариством своїх зобов`язань за цим Договором (а саме - п. 4.2.1.) Товариство зобов`язано повернути пайовикові фактично внесену ним частку на момент розірвання цього договору (абз. 2 п. 4.2.7.)

Крім того, згідно п. 5.2. Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1. цього Договору з боку Товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п. 3.2.7. Договору, Товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання. У випадку розірвання Договору за ініціативою пайовика, якщо Товариство прострочило виконання п. 4.2.1. цього Договору, Товариство зобов`язано повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього договору на протязі 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договору на рахунок пайовика, вказаний в даному Договорі, або іншим узгодженим сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору від 29.12.2020 р. сторони визначили такий порядок та строки внесення часток: внесення грошової суми в еквіваленті 15 000,00 доларів США (424 050,00 грн.) не пізніше 29.12.2020 р. і далі кожного місяця до 29 числа рівним частками в еквіваленті 1 651,00 доларів США (46674,00 грн.) по 29.09.2023 року та кінцеву частку в еквіваленті 1 639,00 доларів США (46322,00 грн.) не пізніше 01.12.2023 року.

Оскільки на виконання своїх зобов`язань за Договором ОСОБА_1 сплатив на користь СТ «Будова Парк» відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру грошові кошти в загальній сумі: 21 658,00 доларів США, що в еквіваленті дорівнювало 605 146,00 грн., то при розірванні Договору, СТ «Будова Парк» зобов`язано повернути ОСОБА_1 саме 605 146,00 грн.

При цьому, колегією суддів враховано, що СТ «Будова Парк», отримавши від ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 605 146,00 грн., свої зобов`язання забезпечити фінансування будівництва будинку взагалі не виконало, оскільки будівництво будинку так і не було розпочато.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2023 року по справі №916/3126/22 визнано незаконним і скасовано рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5179 га за адресою: АДРЕСА_1 та надання її в оренду ТОВ «Михайлівський маєток».

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що Договір асоційованого членства в № 1/131 від 29.12.2020 року слід розірвати та стягнути на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти в сумі 605 146,00 грн. та моральної шкоди в сумі 15 000 грн.

При цьому слід зазначити, що судове рішення, в частині стягнення з СТ « Будова Парк» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди є також законним і обгрунтованим, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Також слід зазначити, що вищевказаним Договором асоційованого членства встановлено обов`язок Товариства у випадку розірвання Договору - повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена в гривні на момент розірвання цього Договору, а саме в сумі 605 146,00 грн. (п. 2.6., 5.2. Договору).

При цьому слід зазначити, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Така позиція суду ґрунтується на положеннях постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 500/5194/16, за якою зроблено висновок щодо застосування ч. 2 ст. 533 ЦК України:

Формулюючи висновок щодо застосування ч. 2 ст. 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Тому стягнення з Товариства на користь позивача грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 21658,00 доларів США, має бути здійснена на момент платежу, а не станом на 19.06.2024 року.

При цьому, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а тому стягненню підлягає сума, визначена позивачем при подачі позову.

Задовольняючи в цій частині позов частково, суд виходить з того, що позивач в обґрунтування позовних вимог визначив як збитки «курсову різницю», при цьому Верховний Суд у постанові від 9 грудня 2020 року по справі № 127/27222/16-ц та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 по справі № 750/8676/15-ц вказали, що «курсова різниця» жодним чином не може бути ані збитками, ані упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Таким чином, належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами, є повернення Товариством позивачу грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 21 658,00 доларів США на момент платежу, що складає 605 146,00 грн.

Щодо стягнення 3 % річних, що становлять 8 481,96 грн. за період 01.01.2024 по 19.06.2024 року, колегія суддів зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач у своєму відзиві зазначав, що правовідносини, що виникли між сторонами не є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, оскільки вважає, що правовідносини, в яких одна сторона надала грошові кошти, а інша сторона зобов`язувалась побудувати об`єкт нерухомості, не є грошовими.

При цьому, відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII, грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Крім того, відповідно до Закону України № 2120- ІХ від 15.03.2022 року Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) було доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту:

"18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зазначені обставини свідчать про те, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Що стосується ухвалення додаткового судового рішення, то колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, представник позивача адвокат Бегларян Л.А. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по цій цивільній справі, в якій просила вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач в розмірі 99 078,0 грн.

При цьому слід зазначити, що до закінчення судових дебатів - 25 листопада 2024 року представник позивача подавала заяву про вирішення питань про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог відповідно до ч. 8 ст. 141 та ч. 1 ст. 246 ЦПК України. Також представник позивача у заявах по суті та під час судових засідань наголошувала, що позивач у ході розгляду справи може понести додаткові витрати на правничу допомогу, тому для визначення розміру остаточних витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат позивачем, представником буде подано детальний опис послуг, наданих адвокатом, а також будуть надані відповідні докази (копії договорів, рахунків тощо) таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив Адвокатському об`єднанню «Привілей» в межах розгляду справи № 521/10175/24 гонорар адвоката в обсязі 99 078 грн.

10 березня 2025 року представник СТ «Будова Парк» Тимчук О.О. надав до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме просив при розподілі судом між сторонами витрат позивача на професійну правничу допомогу - зменшити розмір таких витрат до 7 000 (семи тисяч) грн., та не розглядати подане СТ «Будова Парк» 05 березня 2025 року клопотання про повернення без розгляду заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.

При вирішенні зазначеного питання, суд першої інстанції правильно і обгрунтовано зазначив, що сума витрат на професійну правничу допомогу, заявлена до стягнення позивачем, не є співмірною та розумною, адже вона є завищеною та суперечить принципу розподілу судових витрат.

Тому, заявлена до розподілу сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката є необґрунтованою і підлягає стягненню в розмірі 30 000 грн.

Однак, колегія суддів лише частково погоджується із зазначеним розміром витрат на професійне правничу допомогу, з огляду на наступні обставини.

Так, дійсно рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2025 року

Позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.

Розірвано Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/131 від 29.12.2020 року, укладений між СТ «Будова Парк» та ОСОБА_1 .

Стягнуто із СТ «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі, еквівалентній 21658 (двадцять одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім) доларів США, що за курсом НБУ складає 88 5812,20 грн. та 3 % річних в сумі 8 481,96 грн., в межах заявлених позовних вимог.

Стягнуто із СТ «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 15000,0 грн.

Стягнуто із СТ «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4236,93 грн.

Головному управлінню Державної казначейської служби України в м. Одеській області було доручено повернути ОСОБА_1 50 % сплаченого судового збору, а саме 3631,33 грн., який було сплачено згідно: квитанції ID № 0449-3813-2259-9712 від 25 червня 2024 року сумою 1211,20 грн. та квитанції ID № 2034-7985-9923-2172 від 25 червня 2024 року сумою 9192,94 грн.

Зазначене судове рішення підлягає зміні колегією суддів Одеського апеляційного суду, про що вказано вище.

З цих підстав, та у відповідності до вимог, передбачених ст. 137 ЦПК України, щодо критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц), колегія суддів вважає за необхідне змінити додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.03.2025 року, та зменшити суму витрат, яка підлягає стягненню з СТ «Будова Парк» із 30 000 грн. до 15 000 грн.

При цьому колегією суддів враховано, що у відповідності до постанови Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційних скарг не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваних судових рішень та доводів апеляційних скарг.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані судові рішення не в повній мірі відповідають зазначеним вимогам, доводи апеляційних скарг їх частково спростовують, оскільки рішення прийняті не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід задовольнити частково, оскаржувані судові рішення слід змінити.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційних скарг СТ «Будова Парк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2025 року, а також на додаткове рішення того ж суду від 11 березня 2025 року, колегія суддів вважає за необхідне перерозподілити між сторонами судовий збір, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне стягнути із СТ «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2 889,59 грн., що складає 68,20 % від судового збору від всієї суми позовних вимог, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь СТ «Будова Парк» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 6 042,07 грн., що складає 150 % від суми судового збору щодо задоволеної апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги Споживчого товариства «Будова Парк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2025 року та на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2025 року, в частині стягнення зі Споживчого Товариства «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі, еквівалентній 21 658,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 885 812,20 грн., 3 % річних в сумі 8481,96 грн. та стягнення судового збору у розмірі 4 236,93, скасувати.

Ухвалити в цій частині постанову, якою стягнути із Споживчого Товариства «Будова Парк», код ЄДРПОУ: 43951458, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму боргу в розмірі 605 146,00 (шістсот п`ять тисяч сто сорок шість гривень 00 копійок).

В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2025 року залишити без змін.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2025 року змінити.

Стягнути із Споживчого Товариства «Будова Парк», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати пов`язанні із наданням правничої допомоги у суді першої інстанції у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути із Споживчого Товариства «Будова Парк», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2 889,59 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 59 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Споживчого Товариства «Будова Парк», , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 6 042,07 грн. (шість тисяч сорок дві гривні 07 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили і дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.06.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький