ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1705/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.

з секретарями судового засідання Пічкур А.О., Долею М.А.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Макаєва Р.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дитячої Художньої школи № 3 Оболонського району міста Києва про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Сікачова С.Ю., звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до Дитячої Художньої школи № 3 Оболонського району м. Києва, в якій просила суд:

-Поновити ОСОБА_1 на посаді викладача образотворчого мистецтва в Дитячій Художній школі № 3 Оболонського району м. Києва;

-Стягнути з Дитячої Художньої школи № 3 Оболонського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 60 239,20 грн з 19 червня 2024 до дня поновлення на роботі.

Позовна заява обґрунтована наступним. 02.09.2021 відповідно до наказу № 62, ОСОБА_1 була прийнята на посаду викладача образотворчого

мистецтва до Дитячої Художньої школи № 3 Оболонського району міста Києва. 19.06.2024 наказом № 30 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення її з посади викладача вона вважає незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, при звільнені не було враховано всіх важливих обставин справи. Так, позивач зазначає, що 19.06.2024 було винесено наказ про її звільнення, а 20.06.2024 адміністрацією Художної школи було запропоновано їй надати пояснення, що являється порушенням чинного законодавства, позбавивши її можливості бути вислуханою щодо причини відсутності і надання нею відповідних підтверджуючих документів такої відсутності. З наказом про звільнення з роботи позивача ознайомлено не було та копії його їй не видавались, що підтверджується самим наказом, де немає підпису і дати ознайомлення працівника. Трудову книжку позивачу також не було повернуто. Зазначає, що невихід позивача на роботу було вчинено з поважних причин та повідомлено по телефону в усній формі, а тому такі дії не можна розцінювати як дисциплінарний проступок та застосовувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Причини звільнення позивача, наведені в наказі № 30, а саме п. 4 ст. 40 КЗпП України, не відповідають дійсним обставинам справи. 19 червня 2024 року позивач була відсутня на робочому місці, оскільки вона протягом дня була на консультації у лікаря, робила рентгенограму і здавала аналізи. Це підтверджується відповідними медичними довідками, що додаються до цього позову. Оформити лікарняний в цей день у неї не вийшло, при спробі сформувати електронний лікарняний листок лікар отримала відмову, оскільки через Електронну систему охорони здоров`я - Ehealth, лікар не міг цього зробити, бо позивач вже була звільнена в той день. Тому вона взяла медичні довідки заради підтвердження своїх звернень до лікарів і загального хворобливого стану. Дані медичні довідки є належним підтвердженням непрацездатності позивача і виключають наявність прогулу, і як наслідок - підставу звільнення, що передбачена п. 4 ст. 40 КЗпПУ. Тобто, при звільненні позивача відповідач, не дочекавшись документів, що підтверджують тимчасову непрацездатність, звільнив її за прогул. Отже, Позивача звільнено в період її тимчасової непрацездатності, що прямо заборонено КЗпПУ. ОСОБА_3 свідомо зазначила в Акті від 19.06.24 р. неправдиву інформацію, що стало підставою для незаконного звільнення позивача, а тому вони не можуть бути розцінені як належне підтвердження порушення трудового законодавства. ОСОБА_1 є зразковим і успішним педагогом, і ця обставина повинна була б бути врахованою при накладенні на неї такого стягнення, але цього адміністрацією здійснено не було. Це було зроблено свідомо, оскільки метою було звільнення позивача будь-якою ціною. Також дійсною причиною звільнення є мобінг зі сторони керівництва навчального закладу і особиста неприязнь до позивача. Таким чином, позивач просила суд поновити її на посаді викладача образотворчого мистецтва в Дитячій Художній школі № 3 Оболонського району м. Києва та стягнути з відповідача на свою користь за час вимушеного прогулу у період з 19.06.2024 по 29.12.2024 у розмірі 60 239,20 грн. Також позивач просила поновити їй строк звернення до суду з даним позовом, оскільки копію наказу про звільнення було отримано лише 31.10.2024 електронною поштою разом з відповіддю на адвокатський запит про надання інформації і копій документів, що стосуються звільнення ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 27.12.2024 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

28.01.2025 виконуюча обов`язки директора Дитячої Художньої школи № 3 Оболонського району м. Києва подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду, відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування заперечень зазначила, що позивач дійсно працювала на посаді викладача Художньої школи з 01.09.2021. 15.06.2024 позивач без попередження керівництва Художньої школи не з`явилася на роботі. Заступник директора ОСОБА_4 здійснила дзвінок на мобільний позивача, однак не отримала відповіді. Не маючи інформації про фактичне місцеперебування позивача й за відсутності будь яких документів, що підтверджують поважність причини неявки позивача на роботу, склала доповідну записку на ім`я в.о. директора Художньої школи Заславської Т.В. про те, що ОСОБА_1 не з`явилася на роботі і про причини своєї неявки не повідомляла. 15.06.2024 було складено Акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі впродовж робочого дня. 17.06.2024 позивач знову не прийшла на роботу та не вийшла на зв`язок. Також позивач не була присутня на плановій педраді щодо підбиття підсумків навчального року, про що була поінформована ще у травні 2024 та додатково за допомогою смс-повідомлення у робочому чаті колективу Художньої школи. На педраді у присутності колективу було заслухано питання відсутності ОСОБА_1 на роботі, здійснено дзвінки на її мобільний номер. Позивачка дзвінки відхиляла та не передзвонювала. Виходячи із ситуації, неможливості зв`язку з позивачкою, ОСОБА_4 склала доповідну записку на ім`я ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не з`явилася на роботі 17.06.2024 та не повідомила про поважність причини своєї неявки. У присутності педагогічного колективу Художньої школи було складено акт від 17.06.2024 про відсутність ОСОБА_1 на роботі впродовж робочого дня. Оскільки Художня школа знаходиться у підпорядкуванні Відділу культури Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 звернулася до начальника Відділу з поданням дозволити службове розслідування відносно неявки на роботу позивача. ОСОБА_5 окремим дорученнями призначила уповноваженими особами у проведення службового розслідування від Відділу культури ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Додатково ОСОБА_3 наказом призначила відповідальною від Художньої школи особою за визначення місцеперебування позивача, з`ясування причини відсутності на роботі та отримання від позивача письмових пояснень ОСОБА_4 . Використовуючи «Журнал екстрених номерів» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснили дзвінки рідним позивача. Після розмови із сестрою ОСОБА_1 було отримано інформацію про те, що вона жива. Незабаром позивач передзвонила та у присутності викладацького складу запевнила, що знаходиться на стаціонарному лікуванні в лікарні Богомольця, але листки непрацездатності їй виписати не можуть, бо лікарі не компетентні в цьому. На пропозицію відвідати позивача у лікарні, допомогти з ліками, взяти письмові пояснення, позивач категорично відмовилася від зустрічі та надання пояснень. Вона наголосила, що тяжко хворіє, а лікарі некомпетентні та фіксують у неї лише лихоманку та ГРЗ. Позивач запевнила, що має офіційні паперові лікарняні та зараз направить їх у месенджер керівника Художньої школи. Однак жодного листка непрацездатності надано не було. З доповідної записки ОСОБА_6 від 18.06.2024, виявилося, що позивач не знаходиться у Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця на стаціонарному лікуванні чи будь яке інше лікування там не отримувала. Впродовж робочого дня 18.06.2024 позивач не з`явилася на роботі та жодним чином не підтвердила поважність причини її відсутності. На черговий телефонний дзвінок відповіла, що бігає по лікарям, тому жодних пояснень надавати не буде, поки не отримає потрібне рішення від компетентного лікаря. ОСОБА_4 склала 18.06.2024 чергову доповідну записку з даного приводу, в результаті чого було складено акт від 18.06.2024 про відсутність ОСОБА_1 на роботі впродовж дня. Станом на 11-00 год. 19.06.2024 позивач не було на роботі вже три дні, а на телефонні дзвінки щодо надання письмових пояснень чи будь яких доказів поважності причини своєї відсутності відповіла відмовою у присутності свідків. 19.06.2024 ОСОБА_4 склала доповідну записку на ім`я ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не з`явилась на роботі 19.06.2024 та не повідомила про поважність причини своєї неявки. Для фіксації ситуації, що склалася, було складено Акт від 19.06.2024 про відсутність ОСОБА_1 на роботі впродовж робочого дня. На підставі перерахованого вище, 19.06.2024 ОСОБА_3 в присутності заступника начальника Відділу культури Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Воробйова О.О. та заступника директора Художньої школи Яцковської І.В. подзвонила позивачу та запропонувала їй викликати таксі аби з`явитися на роботі та надати письмові пояснення своєї відсутності на роботі впродовж вже 4-х днів або повідомити своє реальне місце перебування для виїзду до неї з метою отримання таких пояснень. Позивач в черговий раз відмовилась надавати письмові пояснення та називати своє реальне місцеперебування, про що було складено Акт про відмову від надання пояснень щодо відсутності на роботі без поважних причин від 19.06.2024. 20.06.2024 о 15-10 позивач прийшла до Художньої школи, у присутності свідків отримала особисто Акти фіксації її відсутності на роботі 15.06.2024 та 17.06.2024 -19.06.2024, а також її було ознайомлено з наказом про її звільнення № 30 від 19.06.2024. Позивач відмовилась підписати вказані вище документи, пояснивши це небажанням бути звільненою через прогули та повідомила, що листків непрацездатності не має. Про це складено у присутності позивача відповідний Акт. Вказане спростовує слова позивача, що з наказом вона не ознайомлена. Позивач підтвердила, що не має поважної причини своєї відсутності на роботі впродовж 4-х днів та листків непрацездатності не оформлювала. Позивач в усній формі просила не звільняти її, бо, за її словами, лікарі не компетентні та не можуть надати їй відповідного лікування та огляду. У присутності позивача було складено Акт про відмову від надання пояснень щодо відсутності на роботі 15, 17-19 червня 2024 року без поважних причин. Згідно з чинним законодавством всі перераховані вище документи та їхні копії було направлено Позивачу поштою (офіційним листом) з детальним описом вмісту листа. Оскільки позивачем до Централізованої бухгалтерії відділу культури Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації жодного листка непрацездатності ОСОБА_1 за 15, 17, 18, 19 червня не надходило, відповідно, позовні вимоги не мають жодного обгрунтування поважності відсутності на роботі. Надані суду документи підтверджують, що відповідач впродовж 4-х днів жадав та вимагав від позивача пояснень щодо відсутності на роботі та робив це відкрито й всіма можливими, відповідно до чинного законодавства, способами, ініціював Службове розслідування щодо з`ясування причин відсутності позивача на роботі та визначення її місцеперебування у робочі години до звільнення позивача. ОСОБА_1 не тільки відмовилась надавати пояснення щодо відсутності на роботі, документи, що підтверджують її тимчасову непрацездатність, а й надала інформацію, що не відповідала дійсності, щодо свого перебування на стаціонарному лікуванні. Виходячи з вищевказаного, Відповідачем жодним чином не було порушено вимоги статті 149 КЗпП, а навпаки, витримано 3 робочих дні, з метою отримання від позивача обіцяних листків непрацездатності чи письмових пояснень відсутності на роботі, задля уникнення ситуації з накладанням дисциплінарного стягнення на позивача. Відповідач зазначив, що представник позивача надав у позові неправдиву інформацію про те, що трудову книжку позивачу не було повернуто. Це не відповідає дійсності, оскільки трудову книжку ОСОБА_1 отримала особисто 13.08.2024, що підтверджується її особистим підписом у відповідному журналі. В позовній заяві представник позивача вказує, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі 19.06.2024 з поважних причин, адже начебто перебувала у стані непрацездатності. Водночас жодного належного доказу непрацездатності ОСОБА_1 не надано. Відповідач вважає, що у робочий час ОСОБА_1 вирішувала особисті питання не надавши доказів того, що ці прийоми були невідкладними, що вона не могла піти до лікарів в неробочий час чи у вихідний. Також немає пояснень чому ці прийоми тривали менш як годину а на роботі позивач була відсутня впродовж дня. Відповідач просить застосувати наслідки пропуску позовної давності, та відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач із наказом про її звільнення ознайомилася 20.06.2024, однак відмовилася від його підписання, що підтверджується відповідним актом.

24.04.2025 представник позивача подав до суду додаткові пояснення у справі та додатковий розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просив стягнути з відповідача на користь позивача за період з 19.04.2024 по 24.04.2025 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 300 361,45 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказуючи про їх безпідставність та дотримання відповідачем чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що наказом № 62 від 02.09.2021 ОСОБА_1 була прийнята на посаду викладача образотворчого мистецтва до Дитячої Художньої школи № 3 Оболонського району міста Києва.

Відповідно до Посадової інструкції викладача Дитячої художньої школи № 3, викладач зобов`язаний виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, вимоги Статуту та Колективного договору школи, цієї інструкції.

15.06.2024 працівниками художньої школи було складено Акт про відсутність ОСОБА_1 15 червня з 10-00 год. на робочому місці.

15.06.2024 заступником директора ОСОБА_4 складена на ім`я в.о. директора Дитячої художньої школи № 3 доповідна записка про те, що викладач ОСОБА_1 15 червня з 10-00 год. не з`явилася на своєму робочому місці, про свою відсутність нікого не попередила, на зв`язок не виходила, не повідомила про потребу замінити її на робочому місці.

17.06.2024 працівниками художньої школи було складено Акт про те, що ОСОБА_1 17 червня не зявилася на роботі і не зявилася на нараді викладачів школи, що відбулася о 16-40 год. та була відсутня весь робочий день.

17.06.2024 заступником директора ОСОБА_4 складена на ім`я в.о. директора Дитячої художньої школи № 3 доповідна записка про те, що викладач ОСОБА_1 17 червня з 11-00 год. не з`явилася на своєму робочому місці, про свою відсутність нікого не попередила, на зв`язок не виходила, не повідомила про потребу замінити її на робочому місці.

17.06.2024 в.о. директора Дитячої художньої школи № 3 Заславська Т. звернулася з поданням до начальника відділу культури Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Бондарчук О. щодо надання дозволу на службове розслідування щодо відсутності на робочому місці викладача ОСОБА_1 та призначення уповноважених осіб у службовому розслідуванні для з`ясування причин відсутності на робочому місці ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що вона не виходить на зв`язок з керівництвом школи.

17.06.2024 начальником відділу культури Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Бондарчук О. було надане окреме доручення заступнику начальника відділу культури та головному спеціалісту відділу культури Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на проведення службового розслідування щодо відсутності з 15 червня 2024 року викладача образотворчого мистецтва ДХШ № 3 ОСОБА_1 на робочому місці. За результатами розслідування підготувати доповідну записку. Термін проведення розслідування до 18-00 год. 18.06.2024.

Також 17.06.2024 наказом в.о. директор Дитячої художньої школи № 3 Заславська Т. уповноважила до 18 червня 2024 року до 18-00 год. відповідальною особою за визначення місцезнаходження ОСОБА_1 . ОСОБА_4 та відібрання у ОСОБА_1 письмових пояснень причини відсутності її на робочому місці.

17.06.2024 у телефонній розмові з ОСОБА_1 було запропоновано останній надати пояснення щодо відсутності на роботі, запропоновано відвідати її щоб отримати письмові пояснення, однак вона відмовилася від надання письмових пояснень, про що було складено відповідний Акт.

18.06.2024 працівниками художньої школи складено Акт про те, що викладачка ОСОБА_1 18 червня не з`явилася на робочому місці, лікарняний до бухгалтерії не надійшов.

18.06.2024 заступником директора ОСОБА_4 складена на ім`я в.о. директора Дитячої художньої школи № 3 доповідна записка про те, що викладач ОСОБА_1 18 червня з 13-20 год. не з`явилася на своєму робочому місці, на дзвінки не відповідає.

18.06.2024 працівниками художньої школи було складено Акт про відмову 18.06.2024 ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо причини відсутності на роботі.

Також 18.06.2024 заступником начальника відділу культури Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Воробйовим О.О. складена доповідна записка наступного змісту. В ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня без поважної причини на роботі впродовж 15 та 17 червня 2024 року, не з`явилася на роботі 18 червня, а відповідно вважається відсутньою без поважної причини на роботі вже три робочі дні. Були здійснені телефонні дзвінки на особистий номер телефону ОСОБА_1 та номери телефонів її рідним, проведені телефоном роз`яснення щодо наслідків порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Дитячої художньої школи № 3 та її не виходу на роботу, щодо наслідків відмови від надання письмових пояснень, відвідування медичного закладу, де за словами ОСОБА_1 вона проходить стаціонарне лікування, запрошення її на роботу 18 червня або виїзд до неї на фактичне місцеперебування з метою уникнення винесення суворого дисциплінарного стягнення. Однак ОСОБА_1 відмовилася надавати достовірну інформацію щодо свого місцеперебування та назвати установу, де проходить стаціонарне лікування, відмовилася надавати письмові пояснення поважності своєї відсутності на роботі 15, 17 та 18 червня 2024 року, та документи, які підтверджують її тимчасову непрацездатність. Вважав доцільним оголосити ОСОБА_1 сувору догану, винести суворе дисциплінарне стягнення.

19.06.2024 працівниками художньої школи складено Акт про те, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 19 червня 2024 року з 13-20 год. до 20-45 год. у свій робочий час.

Також 19.06.2024 було складено Акт про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень щодо відсутності на робочому місці без поважних причин.

19.06.2024 заступником директора ОСОБА_4 складена на ім`я в.о. директора Дитячої художньої школи № 3 доповідна записка про те, що викладач ОСОБА_1 19 червня з 13-20 год. не з`явилася на роботі.

Наказом № 30 від 19.06.2024 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади згідно

з п. 4 ст. 40 КЗпП України.

20.06.2024 ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було ознайомлено з Актами фіксації її відсутності на робочому місці без поважної причини, а також наказом про звільнення № 30 від 19.06.2024, але вона відмовилася підписати вищевказані документи, пояснивши це небажанням бути звільненою через прогули та повідомила, що лікарняних листів немає, але просить наразі її не звільняти, бо лікарі не компетентні та не можуть надати їй відповідного лікування чи огляду.

Відповідно до опису вкладення поштового відправлення від 21.06.2024 ОСОБА_1 було направлено поштою на адресу реєстрації проживання копії актів та наказу про звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року в справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18) зазначено, що: «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) вказано, що: «визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21) зазначено, що: «прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності».

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20 (провадження № 61-21194св21) вказано, що: «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. При цьому власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі у день звільнення. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника».

Отже, відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, тягне накладення одного з видів дисциплінарного стягнення - догану або звільнення, з дотриманням правил, встановлених ст. 147-149 КЗпП.

Відсутність працівника має бути зафіксована під час ведення щоденного (щозмінного) обліку використання робочого часу.

Звільнення за прогул є одним із видів дисциплінарного стягнення, а отже, перед тим як накладати таке стягнення, роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмових пояснень (частина перша ст. 149 КЗпП). Одразу після появи працівника на роботі уповноважена роботодавцем особа (як правило, працівник кадрової служби) має запропонувати працівникові надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі. У разі відмови працівника від надання письмових пояснень щодо причин прогулу необхідно скласти відповідний акт.

Відповідно до ч. 4 ст. 149 КЗпП працівника необхідно ознайомити з наказом про накладання на нього дисциплінарного стягнення під особистий підпис.

Як встановлено судом, положення ч. 1 ст. 149 КЗпП України відповідачем були дотримані, за результатами перевірок і до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідач в особі його уповноважених працівників пропонував позивачеві надати письмові пояснення по фактам виявлених порушень.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою Наказом МОЗ від 13.11.2001 N 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано позивачем під час розгляду справи, ОСОБА_1 не надано жодних пояснень та документів, що підтверджують поважність причини відсутності її на роботі 15, 17, 18 та 19 червня 2024 року.

Подані позивачем до суду ЕКГ-дослідження від 17.06.2024, інформація з Системи E-health щодо звернень ОСОБА_1 до лікарів за 2024 рік, медичні довідки, що підтверджують звернення ОСОБА_1 за лікуванням, зокрема і в дату звільнення - 19.06.2024, підтвердження здавання аналізів крові ОСОБА_1 17 і 19.06.2024 не є листками непрацездатності, що засвідчує тимчасову непрацездатність застрахованих осіб.

Твердження позивача про те, що відповідач вже після звільнення позивача з роботи зажадав надання пояснень, суд вважає такими, що суперечать обставинам справи, оскільки відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 17, 18, 19 червня 2024 року, ще перед Наказом про звільнення Позивача, неодноразово у присутності свідків вимагали від ОСОБА_1 надати письмові пояснення відсутності на роботі або назвати місце фактичного перебування.

Щодо твердження сторони позивача про те, що форма наказу про звільнення начебто є неналежною, оскільки має підписи як виконувача обов`язків директора ОСОБА_3 , так і Голови Профспілкового комітету Яцковської І.В., то додатковий підпис на наказі про звільнення не робить його недійсним, оскільки це не заборонено чинним законодавством.

Стосовно заяви позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду та визнання причини пропуску вказаного строку поважною, суд вважає відсутніми підстави вважати, що про своє звільнення ОСОБА_1 не було відомо раніше 30 жовтня 2024 року, та вказане повністю спростоване відповідачем. Таким чином, суд вважає що позивачем було пропущено строк звернення з даним позовом до суду.

Однак, враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність порушення трудових прав ОСОБА_1 про її звільнення, тому не вважає за необхідне застосовувати положення ст. 233 та 234 КЗпП України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги являються необґрунтованими та безпідставними, оскільки діями відповідача не було порушено трудових прав позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 77, 81, 263-265, 315 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 04.06.2025.