ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/933/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Замниборщ А.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: орган опіки та піклування, який не заявляє самостійних вимог Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, посилаючись на те, що з відповідачкою у справі він перебував у шлюбі, зареєстрованому 03 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1657.

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачкою. .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2021 року, шлюб між ними був розірваний.

Позивач зазначав, що після розлучення вони з відповідачкою разом не проживали, але він з останньою спілкувався та бачився з сином, тобто приймав безпосередньо участь у його вихованні.

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану, він пійшов захищати державу, а відповідачка разом з сином 12 березня 2022 року виїхала за кордон, після чого він спілкувався з сином по месенжарах і усе було добре, до того моменту поки син не почав розказувати про особисте життя матері, що не сподобалося останній, і вона вирішила наказати сина, заборонивши йому спілкування з ним по телефону та у месенжерах, заблокував його у всіх месенжерах.

Вказував, що він дуже любить свого сина, хвилюється за нього та не хоче втрачати з ним зв`язок.

Крім того, він бажає приймати участь у вихованні сина, але з 12 січня 2024 року дитина не виходить з ним на зв`язок так як відповідчка забороняє йому спілкуватися з ним.

Стверджував, що відповідачка разом з сином проживають у Франції м. Флер.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд визначити йому спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення йому систематичних побачень з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вихідні та с вяткові дні з 14:00 до 22:00 години без супроводу матері та інших осіб у разі його перебування в тій країні де перебуває його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14:00 год. другої та останньої суботи місяця до 16:00 год. неділі з ночівлею за місцем проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) без супроводу матері; встановлення права на спілкування з сином у вихідні та святкові дні з 14:00 до 22 :00 години по мобільному зв`язку та відео зв`язку у месенджерах у разі перебування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордоном.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року вищевказану цивільну справу було передано до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю (а.с.17-18).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2024 року справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М.

Справа отримана суддею 14 серпня 2024 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2024 року справу було прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.26-27).

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та с права призначена до судового розгляду (а.с.102).

Ухвалою суду від 19 лютого 2025 року була витребувана з Державної міграціонної служби України інформація щодо оформлення паспортів відповідачки та малолітньої дитини (а.с.114).

Ухвалою суду від 06 травня 2025 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради (а.с. 153-154).

Позивач та його представник, діючий за дорученням для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам, які визначені пунктами 1-2,9-23,26-29 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 04 листопада 2024 року №1864 в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, та просили суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 63).

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с.37,38,39,40).

Представник Пересипської районної адміністрації Одеської міської радив судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.36,42-43,49-50,73).

Представник органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської радив судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами першою та тринадцятою СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 03 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1657.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2021 року, шлюб між сторонами був розірваний (а.с.6).

Після розірвання шлюбу сторони проживали окремо, дитина за домовленістю батьків залишилась проживати з матір`ю.

Встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 серпня 2004 року належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.12)

01 листопада 2004 року право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (а.с. 13).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/006678530 від 07 червня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру тери торіальної громади №2024/006678530 від 07 червня 2024 року (а.с.11).

Встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК (а.с.94).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 20 травня 2024 року ОСОБА_1 в період з 18 вересня 2022 року по 19 грудня 2022 року, з 30 грудня 2022 року по 15 березня 2023 року, з 19 квітня 2023 року по 06 липня 2023 року, з 13 серпня 2023 року по 08 вересень 2023 року брав участь у захадах, необхідних для забезпечення оборони України (а.с.89-93,96).

За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с.122,123).

Відповідно до довідки КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» ООР» від 10 лютого 2025 року ОСОБА_1 на обліку з приводу активної форми туберкульозу не перебуває (а.с.121).

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» від 19 жовтня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, наявності у останнього незнятої чи погашеної судимості та відомості про розшук відсутні (а.с.129).

Відповідно до довідки про проходження психіатричного огляду №38 від 19 березня 2025 року та довідки КНП «Одеський обласний медичний центр психичного здоров`я» Одеської обласної ради від 19 березня 2025 року у ОСОБА_1 відсутні психічні розлади, на психіатричному та наркологічному обліку останній не перебуває (а.с.130,131).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 25 березня 2025 року квартира АДРЕСА_2 відповідає всім вимогам для проживання малолітньої дитини (а.с.132).

Встановлено, що відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №706918 від 25 липня 2024 року (а.с.16).

Згідно листа Державної прикордонної служби від 16 грудня 2024 року відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянами України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Базі даних не виявлено (а.с.77,78).

Відповідно листа Міністерства закордонних справ України від 20 грудня 2024 року №721/17-636-234 інформація стосовно того, що громадяни України: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувають на консульському обліку в закордонних дипломатичних установах України-відсутня (а.с.80).

Встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був оформлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 28 вересня 2023 року органом видачі 2FRА (Посольство Україїни у Французській Республіці, м. Париж) (а.с.143).

Крім того, на ім`я малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 також був оформлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 26 липня 2023 року органом видачі 2FRА (Посольство Україїни у Французській Республіці,

м. Париж) (а.с.143).

Отже, судом встановлено, щовідповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово перебувають у Французській Республіці.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III (далі-Закон № 2402-III) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону № 2402-III визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 15 Закону № 2402-III дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.

Тобто у дитини є право, а не обов`язок на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з тим з батьків, який проживає оремо.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року в справі «Johansen v. Norway»).

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ визначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене закон

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спіьно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17 вказано, що "будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї".

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2022 року в справі № 583/1275/21 вказано, що "суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. […] Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства")".

Згідно ст. 142 СК України окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків, у тому числі, й на виховання обома батьками.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц визначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року в справі № 742/3278/23, від 08 травня 2024 року в справі № 638/1269/23.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України у процесу розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Верховний суд у поставновах від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 визначив, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Як було встановлено судом, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, а також орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, які були залучені до участі у справі, висновок щодо розв`язання спору між батьками щодо участі батька, позивача у справі у вихованні дитини не надав, з посиланням на неможливість його надання, у зв`язку з відсутністю дитини за місцем її реєстрації, оскільки дитина з матір`ю перебуває за кордоном.

За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.

Повноваження органів опіки та піклування надавати висновки, їх вид і форма деталізуються у Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок).

Зокрема, в ньому зазначено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Згідно із пунктом 74 зазначеного Порядку під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Тлумачення змісту зазначених вище приписів Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок.

Отже положення статті 19 СК та Порядку знайшли своє відображення у процесуальному законодавстві, з якого слідує, що такі органи займають самостійне процесуальне становище, беручи участь у судовій справі.

Так, згідно із частиною шостою статті 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право.

Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили.

У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо.

Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України.

Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень.

Тому в постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 ОП КЦС ВС зазначила, що обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, у якій надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя й означав би порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такий підхід може бути застосований не лише до справ щодо визначення місця проживання дитини, але й до інших спорів, які стосуються інтересів дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням таких вимог статті 81 ЦПК України та положень пункту 3 частини першої і частини другої статті 318 ЦПК України заявник повинен довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, зазначивши про такі обставини у своїй заяві та про докази, які їх підтверджують і до заяви додати ці докази.

У зв`язку з тим, що в процесі розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо перешкоджання відповідачкою у його спілкуванні з дитиною, то суд дійшов до висновку про відмому у задоволенні позовних вимог позивача у частині визначення способу його участі у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення йому систематичних побачень з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вихідні та с вяткові дні з 14:00 до 22:00 години без супроводу матері та інших осіб у разі його перебування в тій країні де перебуває його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14:00 год. другої та останньої суботи місяця до 16:00 год. неділі з ночівлею за місцем проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) без супроводу матері, оскільки заявлений позивачем режим побачень з сином не відповідає інтересам малолітньої дитини, а фактично задовольняє інтереси позивача.

Як було встановлено судом, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з відповідачкою у період з 26 липня 2023 року по 28 вересня 2023 року перебували за кордоном, а саме у Французській Республіці, м. Париж, що підтверджується інформацією про оформлення та отримання ними паспортів громадянин України для виїзду за кордон (а.с.143).

Інших достовірніх доказів щодо місця перебування дитини матеріали справи не містять.

Крім того, оскільки остання інформація щодо місця перебування дитини свідчить про те, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться за кордоном, то у суду не має повноважень визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордоном, оскільки там діє інше законодавство щодо прав дитини та її батьків.

Що стосується позовних вимог щодо встановлення права на спілкування з сином у вихідні та святкові дні з 14:00 до 22 :00 години по мобільному зв`язку та відео зв`язку у месенджерах у разі перебування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордоном, то суд прийшов до висновку про їх задоволення та встановити право безперешкодного необмеженого спілкування батька з дитиною за допомогою технічних засобів, а саме засобами телефонного та електронного зв`язку, дотримуючись розпорядку дня та зайнятості дитини, у тому числі у разі перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межами території України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у справі складає 1211,20 грн., від сплати якого позивач, як інвалід 2 групи звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір» (а.с. 94).

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 5,7,19,141,153, 155,157,158, 159 СК України, ст. 8, 11,12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини - задовольнити частково.

Визначити такий спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеса, Одеської області, України, РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт громадяни на України НОМЕР_5 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 28 травня 1997 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, Одеської області, України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 26 липня 2023 року органом видачі 2FRА (Посольство Україїни у Французській Республіці, м. Париж), шляхом безперешкодного необмеженого спілкування батька з дитиною за допомогою технічних засобів, а саме засобами телефонного та електронного зв`язку, дотримуючись розпорядку дня та зайнятості дитини, у тому числі у разі перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межами території України.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 червня 2025 року.

Суддя: О.М. Сегеда