Номер провадження: 22-ц/813/3590/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

04 вересня 2024 року до Київського районного суду м. Одеси позивач звернувся із позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 29 березня 2024 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням (постановою у адміністративному провадженні) суду винним у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої позивачу, пошкодженням його транспортного засобу, було завдано матеріальну шкоду, визнано ОСОБА_2 , який на момент ДТП проходив військову службу у військової частині № НОМЕР_1 , та враховуючи, що а ні автомобіль, яким керувала особа винна у зіткненні транспортних засобів, а ні автомобіль самого позивача не були застраховані від цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, стягнення заподіяної шкоди, розмір якої визначено висновком експертного дослідження, повинно бути здійснено саме з військової частині.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 29.03.2024. Стягнено з Військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 135 894 гривні 51 копійку.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Військова частина № НОМЕР_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з матеріалів справи невідомо, з якою за змістом заявою звернувся позивач до МТСБУ, потерпілий і особа, яка володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчини ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права; непред`явлення вимоги до страховика (МТСБУ), який має відшкодовувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові особи, яка завдала шкоди.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року у справі №947/11949/24 встановлено що 29 березня 2024 року внаслідок порушення вимог п.22.2 Правил дорожнього руху та вимог ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 , який керував автомобілем Volvo F12, державний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Дача Ковалевського у м. Одесі, здійснюючи перевезення вантажу не перевірив надійність його кріплення та не запобіг падінню вантажу на автомобіль Mersedes Benz, державний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 внаслідок чого майну позивача була заподіяна майнова шкода.

Згідно з висновку експертного дослідження від 28.10.2024 №ЕД-19/116-24/20097-АВ, проведеного експертом Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Mersedes Benz д/н НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, визначено у розмірі 135 894,51 гривень.

Згідно з листа МТСБУ, на звернення позивача від 30.07.2024, повідомлено, що внаслідок того, що а ні на автомобіль, яким керував під час ДТП ОСОБА_2 , а ні на автомобіль позивача (на момент ДТП 29.03.2024) не було чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому у МТСБУ відсутні підстави для здійснення страхових відшкодувань.

Представник відповідача та третя особа ОСОБА_2 не заперечували що на момент ДТП останній перебував у трудових відношеннях із військовою частиною № НОМЕР_1 як військовослужбовець та під час ДТП виконував службові обов`язки.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю джерел підвищеної небезпеки (автомобілів) врегульовані Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) .

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У відповідності до положень ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Таким чином, суд, з урахуванням обставин визначених у постанові суду від 27.05.2024 у справі №947/11949/24, правильно вважав доведеними та такими, що не потребують додаткового дослідження факт того, що 29 березня 2024 року сталась ДТП з вини водія ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги ствердження ОСОБА_2 про відсутність його вини, яка доводиться змістом постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності при розгляді якої враховувалась заява самого ОСОБА_2 про визнання вини.

Розмір заподіяної шкоди судом визначається з наявного експертного дослідження, стосовно якого не заявлялись клопотання про визнання його неналежними або недопустимим доказом, а також з боку відповідача або третьої особи до суду не надавались докази та не заявлялись клопотання про забезпечення/витребування доказів на спростування відповідного висновку.

Суд першої інстанції правильно критично поставився до тверджень представника відповідача про те, що позивач повинен звертатись із позовом до МТСБУ, так як наявні матеріали справи дозволяють визначитись із тим, що у даному випадку транспортні засоби, зіткнулись, внаслідок чого автомобіль позивача отримав пошкодження, а тому відповідальність за заподіяну шкоду покладається саме на винну особу.

Визнання відповідачем та третьою особою того факту що ОСОБА_2 як військовослужбовець на момент ДТП знаходився у службових відносинах із ВЧ НОМЕР_1 та виконував службові обов`язки дозволяє суду визначитись із тим, що належним відповідачем у даних правовідносинах по відшкодуванню заподіяної шкоди є саме військова частина.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що у відповіді МТСБУ зазначено, що МТСБУ завершено розгляд звернення щодо факту заподіянні 29.03.2024 о 17:15 шкоди ОСОБА_1 пошкодженням транспортного засобу (ТЗ) марки Mersedes Benz Е200 з номерним знаком НОМЕР_3 , внаслідок ДТП за участю зазначеного транспортного засобу та ТЗ марки Volvo F12 з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Таким чином, можна зробити висновок, що заява стосується заподіяння шкоди і її відшкодування МТСБУ щодо ДТП і її учасників, яка є предметом розгляду даного позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда