ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 629/135/25
Номер провадження 22-ц/818/2777/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Ткаченка О.А. від 14 лютого 2025 року по справі № 629/135/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, в якому просив стягнути на його користь суму боргу у розмірі 999 979,53 грн, з яких: 251 068,20 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 748 911,33 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Позовна заява мотивована тим, що 01 вересня 2022 року він надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6000,00 доларів США, які останній мав повернути до 01 жовтня 2022 року, однак свого обов`язку не виконав.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення від сплати або відстрочення сплати судового збору, мотивоване скрутним майновим станом. Вказав, що за подання позову має сплатити судовий збір у розмірі 9999,80 грн, що перевищує 5% його доходу за попередній рік (2023), який складає 109 361,40 грн. Крім того, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, він є особою з інвалідністю 3 групи, у зв`язку з чим не має можливості сплатити судовий збір у такому значному розмірі.

Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала судді мотивована тим, що вимоги ухвали судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2025 року про залишення позовної заяви без руху не виконані, не усунуто всі недоліки, про які вказано в її мотивувальній частині.

На вказану ухвалу судді засобами поштового зв`язку 11 березня 2024 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Він надав усі наявні у нього докази на підтвердження наявності підстав для звільнення його від сплати судового збору. Судом не конкретизовано, які саме вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху ним не виконані, які недоліки не усунуто, з урахуванням того, що вичерпний перелік документів, які необхідно надати для вирішення клопотання про звільнення його від сплати судового збору або його відстрочення, судом не встановлювався.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про повернення позовної заяви, яка входить до переліку ухвал суду, зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України, і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Отже, суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 2 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, в якому просив стягнути на його користь суму боргу у розмірі 999 979,53 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення від сплати або відстрочення сплати судового збору, мотивоване скрутним майновим станом. Вказав, що розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання позову - 9999,80 грн, перевищує 5% його доходу за попередній рік, який складає 109 361,40 грн. Крім того, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, він є особою з інвалідністю 3 групи (а.с. 29).

До клопотання ОСОБА_1 додав копію довідки до акта огляду МСЕК від 09 вересня 2020 року, з якої вбачається, що він є інвалідом 3 групи безстроково (а.с. 30); копію довідки про доходи № 9882 1087 9787 4812, згідно якої він перебуває на обліку в Лозівському об`єднаному управлінні ПФУ в Харківській області і отримує пенсію по інвалідності, яка за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року склала 29 569,04 грн (а.с. 31); копію виписки з розпорядження про призначення пенсії від 10 січня 2024 року (а.с. 32); копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11 квітня 2024 року, з якої вбачається, що з 1 по 4 квартали 2023 року ним отримано дохід - соціальні виплати з відповідних бюджетів від УПСЗН Лозівської міської ради загалом у розмірі 79 792,36 грн (а.с. 33); копію індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України за формою ОК-5 від 11 квітня 2024 року, згідно яких відомості про доходи після 2018 року відсутні (а.с. 34-36); копії свідоцтв про народження дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37, 38).

Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та повідомлено позивачу про необхідність виправити недоліки позовної заяви, викладені у мотивувальній частині ухвали, у десятиденний строк з моменту її отримання. В ухвалі зазначено, що позивачу необхідно сплатити судовий збір в сумі 9999,80 грн, та ним до свого клопотання про звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору не було додано в повному обсязі доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті збору в установленому законом порядку й розмірі (а.с. 8-9).

Вказана ухвала отримана позивачем поштою 03 лютого 2025 року (а.с. 11).

12 лютого 2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 12), до якої він для розгляду судом питання про звільнення його від сплати судового збору чи його відстрочення додатково надав: витяги з Реєстру територіальної громади на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 40-42); витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 31 січня 2025 року, сформований в «Опендатабот», з якого вбачається, що його підприємницька діяльність як ФОП припинена (а.с. 43); інформацію з Єдиного реєстру боржників щодо відсутності у ньому даних про ОСОБА_1 (а.с. 44); виписки щодо руху коштів по картці ОСОБА_1 із залишком 0 грн за період з 01 січня по 31 грудня 2023 року (а.с. 45); інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 01 лютого 2025 року № 410980783, з якої вбачається відсутність у ОСОБА_1 нерухомого майна у власності (а.с. 46).

Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу з тих підстав, що ним до вказаного десятиденного строку усі перелічені недоліки, зазначені в мотивувальній частині ухвали про залишення позовної заяви без руху від 17 січня 2025 року, не усунуті (а.с. 13).

Проте, погодитися з таким висновком судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175,177 ЦПК України.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частини 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

Аналізуючи приписи пунктів 1 та 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», Велика Палата Верховного Суду зазначала, що умови, визначені у цих пунктах, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою: є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, також є вичерпним (пункти 39, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18).

Майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Водночас, вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан (дохід) особи закон не містить, тому суд має встановити можливість сплатити судовий збір на підставі поданих заявником доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях (заявах) мають бути достатньо аргументовані. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі № 504/2428/16-ц, провадження № 61-12844 св 24, від 30 квітня 2025 року у справі № 333/10010/23, провадження № 61-13772св24.

Суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до норм ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку. Від правильного вирішення питання про розмір судового збору залежить, у тому числі, можливість особи його сплатити, забезпечивши їй доступ до правосуддя. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 381/1425/19-ц, провадження № 61-9175 св 20.

Судовий збір сам по собі не обмежує право особи на справедливий суд, однак такий збір повинен встановлюватись з урахуванням спроможності заявника його сплатити та стадії, на якій перебував судовий розгляд. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 906/308/20.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору або відстрочити його сплату, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Зокрема, вказував на те, що розмір судового збору за подання позову (9999,80 грн) перевищує 5 % розміру його річного доходу за попередній календарний рік.

ОСОБА_1 надано до суду копію довідки про доходи № 9882 1087 9787 4812, згідно якої він перебуває на обліку в Лозівському об`єднаному управлінні ПФУ в Харківській області і отримує пенсію по інвалідності, яка за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року склала 29 569,04 грн (а.с. 31), а також копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11 квітня 2024 року, з якої вбачається, що з 1 по 4 квартали 2023 року ним отримано дохід - соціальні виплати з відповідних бюджетів від УПСЗН Лозівської міської ради загалом у розмірі 79 792,36 грн (а.с. 33).

Отже, річний дохід у вигляді отриманої ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та соціальних виплат за 2023 рік загалом склав 29 569,04 + 79 792,36 = 109 361,40 грн.

На виконання ухвали судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2025 року про залишення позовної заяви без руху позивач у встановлений судом строк звернувся до суду із заявою про усунення недоліків, до якої долучив докази відсутності у нього доходів від підприємницької діяльності чи нерухомого майна (а.с. 12, 43, 46).

Доказів про отримання позивачем у цей період інших доходів матеріали справи не містять.

Вказане свідчить, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання позову (9999,80 грн), дійсно перевищує 5 відсотків річного доходу позивача за попередній календарний рік (109 361,40 х 5% = 5 468,07 грн).

Постановляючи оскаржувану ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу суд вказаного до уваги не прийняв, не проаналізував надані позивачем докази у їх сукупності, як і не дав належної оцінки тому, що, з огляду на розмір отриманих ОСОБА_1 доходів, необхідність сплати позивачем судового збору у розмірі 9999,80 грн суттєво ускладнює його доступ до суду та є для нього надмірним тягарем.

До того ж, суд не мотивував оскаржувану ухвалу належним чином, не навів підстав відхилення доводу позивача про те, що розмір судового збору за подання позову перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу, а також не конкретизував, які саме недоліки, зазначені в ухвалі від 17 січня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем не усунуті, зважаючи на те, що про наявність інших недоліків, окрім несплати судового збору та неподання всіх доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати судового збору чи його відстрочення, судом у вказаній ухвалі не зазначено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, і таке порушення норм процесуального права перешкоджає подальшому провадженню в справі, адже у судді суду першої інстанції не було законних підстав для повернення позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню в справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене ухвала судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи до Лозівського міськрайонного суду Харківської області для продовження розгляду.

Оскільки наразі розглядається лише процесуальне питання, а не справа по суті спору, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2025 року скасувати, справу направити до Лозівського міськрайонного суду Харківської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина