КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8709/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс»,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк».

Згідно заявлених вимог, скаржник просив суд визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича стосовно винесення постанови від 01 березня 2024 року про арешт коштів боржника у ВП № НОМЕР_2; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича вчиняти дії та скасувати арешт коштів боржника, які належать ОСОБА_1 , а саме: знаходяться на соціальному рахунку НОМЕР_1 відкритому на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Універсал Банк»; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича винести постанову про зняття арешту з соціального рахунку НОМЕР_1 відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Універсал Банк», передбачених статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Вимоги скарги мотивовано тим, що заявниці під час звернення до її соціального рахунку стало відомо, що без належного попередження її, як клієнта банку, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в односторонньому порядку, призупинив обслуговування відкритого на її ім`я розрахункового рахунку НОМЕР_1 , для особистих споживчих потреб та отримання соціальної допомоги, що фактично призвело до неможливості вільно користуватися належним її рахунком та грошовими коштами, які знаходяться на ньому, залишивши скаржника з дитиною без фінансових засобів для існування, можливості отримувати та користуватися соціальною допомогою від держави та інших благодійних фондів. Скаржник звернулась до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» із заявами стосовно з`ясування обставин блокування її карткових соціальних рахунків. Банк повідомив, що до банку надійшла постанова про арешт коштів боржника від 01.03.2024 року, винесена у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 при примусовому виконанні виконавчого листа №755/22177/17-ц виданого 12.11.2014, приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С., та зазначив, що банк не має правових підстав для скасування обмежень по рахунках, оскільки до банку не надходило постанов про зняття арешту з коштів. Скаржниця звернулась до приватного виконавця Манікіна Д.С. з проханням надати її належну повну інформацію стосовно підстав блокування та копій документів, які призвели до прийняття ним рішення по блокуванню належних їй рахунків. Лише 29.07.2024 року заявниця отримала рекомендованого листа №452 від 24.04.2024 року від ПВ Манікін Д.С., в якому містилась тільки стисла інформація про ВП НОМЕР_2 та умови подальшого ознайомлення з матеріалами ВП, також копія постанови від 11.10.2018 року про відкриття виконавчого провадження, інших документів по виконавчому провадженню скаржнику направлено не було. Також скаржник зазначає, що виконавче провадження НОМЕР_2 відкрито з 11.10.2018 року і на теперішній час, на протязі більше ніж 5 років та 9 місяців, поза межами 3-річного терміну, з моменту відкриття виконавчого провадження, проводяться виконавчі дії, хоча жодних документів заявниці не надсилалось та інформація у передбачений законом спосіб до скаржника не доводилась. Скаржник вважає, що протиправними діями приватного виконавця Виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С., стосовно вчинення дій поза межами загального строку, а саме 3-річного терміну з моменту відкриття виконавчого провадження, необмеженого відкритого виконавчого провадження по часу без кінцевого строку, можливості проведення виконавчого провадження безстроково, порушуються її конституційні права «на строкову давність по встановленню загального строк пред`явлення до виконання виконавчих документів».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та ухвалити в цій справі нову судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції помилково в повній мірі достатньо не дослідив ті обставини на які посилався скаржник у свої скарзі, також не виклав, свій правовий висновок тим основним фактам, відповідно до яких дії приватного виконавця по блокування рахунку скаржника та подальше списання від 08.03.2024 року, зазначених соціальних коштів з цього рахунку, призвели до порушення не тільки діючого на тепер законодавства України, зазначені незаконні дії позбавили соціальних коштів для належного, повсякденного існування скаржниці та її неповнолітньої доньки під час дії венного стану в України та відношення м. Херсона до зони активних бойових дії під щоденними обстрілами, також призвело до порушення прав третіх особи, які не є учасниками виконавчого провадження НОМЕР_2, а саме, неповнолітньої доньки скаржниці, гроші якої надходять у вигляді виплат ВПО та допомоги від міжнародних гуманітарних організацій та зберігаються на зазначеному рахунку у банку.

Відповідно до відповідь на заяву боржниці від 10 листопада 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович повідомив, що 13.11.2024 року на підставі пункту 1 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з рахунку, відкритому в AT «УНІВЕРСАЛ БАНК», був знятий та надана інформацію від приватного виконавця, відповідно до якої: за час перебування даного виконавчого провадження з боржника, після винесення постанови від 01.03.2024 року про арешт коштів боржника у ВП № НОМЕР_2 було примусово стягнуто з цього рахунку кошти від 08.03.2024 року - 2914,82 гривень та від 08.03.2024 року - 22084,90 грн

Суд першої інстанції, зазначені обставини не дослідив і не перевірив такі дії приватного виконавця на відповідність діючим положенням Закону України «Про виконавче провадження» та належній Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 від 02 квітня 2012 року.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що тільки з 13.11.2024 року, після розгляду приватним виконавцем зави Нікішиної О.Є., яка датована 10.11.2024 року, у приватного виконавця, виникли законі підставі вчиняти дії по скасування арешту та розблокування рахунку, тим самим, перевірку зазначених рахунків ОСОБА_1 , переклав ці зобов`язання на саму скаржницю.

Скаржниця, під час розгляду її скарги звертала увагу суду першої інстанції, що рішення про арешт коштів клієнтів на рахунках приймаєте особою, яка примусово виконує рішення суду, а банком лише виконується таке рішення, при цьому державні/приватні виконавці ще до винесення постанови про арешт коштів боржника повинні вчиняти дії для пошуку таких рахунків.

Оскільки державний/приватний виконавець перед накладенням арешту на кошти, які розміщені на банківських рахунках, зобов`язаний самостійно пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку, а накладення такого арешту не повинне ставитись у залежність від повідомлення банку про наявність таких обмежень.

Вважає, що накладення арешту на усі грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, та які належать її та її малолітній дитині, які використовується для особистих споживчих потреб та отримання соціальної допомоги, призводять до порушення конституційних прав особи та позбавляє її коштів для існування, а тому у будь-якому випадку є незаконним.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що в матеріалах справи відсутні докази протиправності вчинення приватним виконавцем дій при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 01.03.2024, оскільки остання повною мірою відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження», як і дій приватного виконавця по її винесенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника; постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 6 ч. 3 розділу І Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи судове рішення, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону "Про виконавче провадження" повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 цього Закону.

Такий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 24.02.2021 в справі № 756/1927/15-ц та в постанові від 03.02.2021 у справі № 756/1927/16-ц.

Пунктом 6.9 глави V Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах зі змінами передбачено, що банк для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок.

У рішенні Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 зазначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 46 та 64 Конституції України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із Законом України «Про виконавче провадження», а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, виконуючи судове рішення, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 ЗУ «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 (пункти 7.14, 7.15).

Встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. знаходиться виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №755/22177/17-ц, виданого 12.11.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 84536 доларів США 39 центів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 17.03.2014 року складає 811 608,52 грн та пеня у сумі 4 068,70 грн, також стягнуто третейський збір в сумі 8 556,77 грн.

В межах виконавчого провадження НОМЕР_2, 01.03.2024 приватним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладений арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 900 703,95 грн.

До скарги долучені заяви ОСОБА_1 від 21 травня 2024 року та від 29 червня 2024 року, адресовані приватному виконавцю, які, згідно описів вкладення у лист, надіслані адресату 27.05.2024 та 13.07.2024 відповідно. В заявах скаржник просила надати розгорнуту інформацію підстав блокування її рахунків, надіслати на її адресу для ознайомлення копії усіх документів, винесених в рамках виконавчого провадження та надати можливість її представнику ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження.

За змістом скарги, 29.07.2024 року заявниця отримала рекомендованого листа №452 від 24.04.2024 року від приватного виконавця Манікін Д.С., в якому містилась стисла інформація про ВП НОМЕР_2 та умови подальшого ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, також копія постанови від 11.10.2018 року про відкриття виконавчого провадження, інших документів по виконавчому провадженню скаржнику направлено не було.

В подальшому на адресу приватного виконавця боржником подана заява від 10.11.2024 року про зняття арешту з рахунку НОМЕР_1 відкритого в АТ «Універсал Банк», у зв`язку з тим, що він використовується для отримання соціальної допомоги. До заяви додані документи, що підтверджують викладені в ній обставини (а.с. 172-176).

13.11.2024 року приватним виконавцем, на підставі пункту 1 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про зняття арешту з коштів, якою знятий арешт з рахунку НОМЕР_1 відкритого в АТ «Універсал Банк» (а.с. 177-178).

За інформацією з автоматизованої системи виконавчого провадження постанова виконавця опрацьована банківською установою та 14.11.2024 року арешт з рахунку (а.с. 147).

Відсутність арешту коштів на вказаному рахунку також підтверджується інформацією про залишки коштів на рахунку, отриманою виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження за 27.11.2024 року та 05.02.2025 року (а.с. 145-146).

Так, станом на 27.11.2024 року залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 відкритого в АТ «Універсал Банк» становив 66 800 грн, а на 05.02.2025 - 64 980 грн, що свідчить про його зменшення, а отже про користування коштами на даному рахунку.

Перелічені обставини свідчать про відсутність арешту на коштах, що містяться на рахунку НОМЕР_1 відкритого в АТ «Універсал Банк» та порушення внаслідок цього прав боржника.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час винесення постанови про накладення арешту державним виконавцем не порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про те, що за час перебування виконавчого провадження НОМЕР_2 з боржника, після винесення постанови від 01.03.2024 року про арешт коштів боржника у вказаному виконавчому провадженні було примусово стягнуто з цього рахунку кошти від 08.03.2024 року - 2914,82 грн та від 08.03.2024 року - 22 084,90 грн, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки накладаючи арешт на грошові кошти боржника, який не виконав судове рішення, приватний виконавець у постанові про арешт коштів боржника від 01.03.2024 року зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Крім того, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, такі не містять повідомлення АТ «Універсал Банк» про цільове використання коштів на рахунку, відкритому в АТ «Універсал Банк» (рахунок НОМЕР_1 ), не містять доказів повернення постанови приватного виконавця про накладення арешту без виконання, що давало б підстави приватному виконавцю зняти накладений ним арешт із цих коштів.

А відтак, приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області приватний виконавець Манікін Д.С., звертаючи стягнення на вказані грошові кошти боржника, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавець перед накладенням арешту на кошти, розміщені на банківських рахунках, зобов`язаний самостійно пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку, а накладення такого арешту не повинне ставитись у залежність від повідомлення банку про наявність таких обмежень, суд апеляційної інстанції відхиляє як помилкові, оскільки під час винесення постанови про накладення арешту приватним виконавцем не порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також що у державного виконавця не було правових підстав для скасування арешту рахунку боржника до отримання відповідних підтверджуючих документів про спеціальний режим банківського рахунку, оскільки в оскаржуваній постанові виконавець застеріг, на які саме кошти та на які рахунки арешт не накладається. Тому приватний виконавець діяв правомірно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 та вірно застосував положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «12» червня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко