ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4813/25 Справа № 188/204/25 Головуючий у першій інстанції Курочкіна О. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Курочкіної О.М. від 25 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Лисичанської міської військової адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Лисичанської міської військової адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності визнано неподаною та повернуто її позивачу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Лисичанської міської військової адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, в якому просили визнати за ними право власності на квартиру, що розташована за адресою по АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат, загальною площею - 47,30 кв.м., житловою площею - 27,30 кв.м.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Лисичанської міської військової адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності залишено без руху для суду надання довідки про вартість квартири АДРЕСА_2 і якщо розмір судового збору, попередньо сплачений позивачами в сумі 1000,00 грн кожна, буде меншим за сплачений ними, доплатити судовий збір, з урахуванням дійсної вартості квартири, на день подання позову до суду, з урахуванням норм п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір».

На виконання вказаної вище ухвали, 29 січня 2025 року представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Токарєвою І.В. надано заяву в якій зазначено, що загальновідомими обставинами є збройна агресія російської федерації та окупація м. Лисичанськ, що унеможливлює проведення оцінки нерухомого майна, що знаходиться на тій території. Для цілей визначення ціни позову та розміру судового збору, була здійснена спроба сформувати електронну довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості з Єдиної бази даних звітів про оцінку, що ведеться Фондом державного майна України відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 17.05.2018 №658. Проте, прикладний програмний інтерфейс Єдиної бази даних звітів про оцінку не дозволяє сформувати електронну довідку про оціночну вартість будь-якого об`єкта нерухомості, що розташований в місті Лисичанськ Луганської області. Відповідно, довідка про оціночну вартість об`єкту нерухомості має нульові значення, що унеможливлює використання її для визначення розмірів судового збору, та, у свою чергу, разом з скріншот про неможливість проведення оцінки підтверджує неможливість самостійного проведення оцінки з використанням Єдиної бази даних звітів про оцінку.

Повертаючи позовну заяву, місцевий суд вказав, що позивачками зазначено ціну позову виходячи з самостійної оцінки квартири, а не її дійсної вартості на день звернення до суду. До встановленого судом строку стороною позивача не в повній мірі усунено недоліки, які були зазначені в ухвалі суду від 27.01.2025 року, тому вважав необхідним позовну заяву повернути.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи з наступного.

Пунктами 2-9 частини третьої статті 175 ЦПК України встановлюються вимоги до змісту позовної заяви.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до частин першої та другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

В позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю цього майна на момент звернення до суду. При цьому, вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) вказано, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

У постанові Верховного Суду від 19.10.2021 року у справі №918/188/21 висловлено позицію, згідно якої у випадку, якщо суд вважає, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, має здійснити розгляд справи по суті та встановити ціну позову при розгляді справи і розподілити судові витрати за результатами такого розгляду відповідно до статті 141 ЦПК України, а не повертати позовну заяву заявнику.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

При поданні позову позивачками зазначена ціна позову у сумі - 200000,00 грн, що на їх думку, відповідає вартості квартири, розташованої у м.Лисичанськ Луганської області та відповідно до квитанцій від 22.01.2025 сплачено судовий збір у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до частин другої, третьої статті 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. У разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону.

Однак, суд першої інстанції, вказавши, що вартість майна є заниженою та не відповідає його ринковій вартості, не застосував норму ч. 2 ст. 176 ЦПК України і не визначив самостійно розмір судового збору.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі місцевим судом не надано належної оцінки доводам позивачок про те, що вони не мають можливості замовити оцінку спірного майна, оскільки м. Лисичанськ з 2022 року перебуває на тимчасово окупованій території, та не звернув уваги, що прикладний програмний інтерфейс Єдиної бази даних звітів про оцінку не дозволяє сформувати електронну довідку про оціночну вартість будь-якого об`єкта нерухомості, що розташований в місті Лисичанськ Луганської області, на підтвердження чого надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості зі скріншотом про неможливість проведення оцінки (а.с. 43-44, 45).

Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Положення пункту 7 частини 2 статті 197 ЦПК України передбачають, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не мав передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з ненаданням оцінки вартості майна, на яке позивачки просять визнати право власності, оскільки дійсна вартість спірного майна може бути встановлена в ході судового розгляду справи шляхом дослідження наданих учасниками справи доказів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, зокрема, цивільного характеру. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати указані права без будь-яких перепон чи ускладнень.

Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя, що кореспондується із положеннями статті 4 ЦПК України, з огляду на які кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відтак, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення - є необґрунтованим і передчасним.

З врахуванням наведеного, ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 17 червня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова