КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-з/824/670/2025
Справа № 758/8953/20
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Кашперської Т.Ц.,
суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , подану представником Щербиною Яною Миколаївною, про ухвалення додаткового рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Подільського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Войтенко Т.В. в м. Київ 03 грудня 2024 року за скаргою ОСОБА_1 на дії та повідомлення державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Луценко Аліни Сергіївни, заінтересована особа фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,
17 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою, просила визнати неправомірними дії державного виконавця Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Луценко А.С. при винесенні повідомлення 05 липня 2024 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу № 758/8953/20 від 27 травня 2024 року, виданого Подільським районним судом м. Києва, та скасувати повідомлення; зобов`язати Подільський ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) прийняти до виконання і відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 758/8953/20 від 27 травня 2024 року, виданого Подільським районним судом м. Києва.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2024 року в задоволенні скарги відмовлено.
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її скаргу.
До апеляційної скарги ОСОБА_2 долучено попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, які апелянт поніс та понесе в майбутньому.
Постановою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року апеляційну скаргу частково задоволено. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2024 року скасовано та прийнято нову постанову. Скаргу ОСОБА_1 на дії та повідомлення державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Луценко А.С., заінтересована особа фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Луценко А.С. при винесенні повідомлення від 05 липня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа № 758/8953/20 від 27 травня 2024 року, виданого Подільським районним судом м. Києва. Скасовано повідомлення від 05 липня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа № 758/8953/20 від 27 травня 2024 року, виданого Подільським районним судом м. Києва. В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.
Звертала увагу, що відповідно до постанови Верховного Суду від 10 серпня 2022 року в справі № 369/3817/19, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Також колегія суддів вважає, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.
Від Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому вказано, що ОСОБА_4 та Подільський ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) відрізняються, а тому вимога стягнути грошові кошти з ОСОБА_4 як з юридичної особи є безпідставною. Крім того, апеляційна скарга задоволена частково, і заявником в своєму розрахунку принцип пропорційності не застосований.
В судове засідання 02 червня 2025 року з`явився представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення заяви.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Щербина Я.М. подала клопотання про розгляд заяви без участі ОСОБА_1 та її представника, подану заяву підтримала та просила задовольнити.
Подільський ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) в судове засідання представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений шляхом направлення судової повістки-повідомлення до електронного кабінету.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення по суті, апеляційний суд виходить із наступного.
Питання про судові витрати, понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу, апеляційним судом в постанові від 16 квітня 2025 року не вирішувалось.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічні правові висновки викладені в додатковій постанові Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та зазначено, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Із матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 послалася на положення ч. 1 ст. 134 ЦПК України, згідно якої разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, та вказала, що додає до апеляційної скарги попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.
До заяви про ухвалення додаткового рішення надано:
Копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 04 травня 2020 року, укладеного адвокатом Щербиною Я.М. з ОСОБА_1 , за умовами якого розмір винагороди адвоката визначається шляхом множення кількості годин, фактично витрачених адвокатом та виконання доручень клієнта та на надання клієнту правової допомоги за цим договором, на розмір винагороди адвоката за одну годину роботи, який погоджується сторонами додатково. Факт виконання доручення та надання правової допомоги за договором підтверджується актами, що підписуються клієнтом та адвокатом. В актах зазначаються послуги, надані адвокатом клієнту у ході виконання доручення та надання правової допомоги, та суми винагороди, що сплачена або має бути сплачена клієнтом;
Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, зазначено, що:
«У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Обґрунтувань поважності причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, заява представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не містить (а. с. 1-3 виділених матеріалів). Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі».
Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не надавала суду попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу відповідно до ст. 134 ЦПК України, не просила покласти ці витрати на орган державної виконавчої служби, не надала доказів понесених витрат на правничу допомогу та не зазначала у процесуальних заявах по суті поданої скарги, що докази понесення нею витрат на правничу допомогу відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України будуть подані до суду після постановлення ухвали судом першої інстанції.
Зазначеними доказами, які є підставою для сплати ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, підтверджується розмір, дійсність, необхідність та обґрунтованість таких витрат.
Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Доводи Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції до 2000 грн., зводяться лише до незгоди із заявленою до відшкодування сумою, не містять детального аналізу витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу і є суто формальними.
Щодо вимог заяви про покладення судових витрат на державного виконавця Луценко А.С., апеляційний суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу мають бути покладені на Подільський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державним виконавцем якого є Луценко А.С.
В іншій частині заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає з наведених вище підстав.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 381, 389 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
В іншій частині заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст додаткової постанови складено 05 червня 2025 року.
Головуючий: Кашперська Т.Ц.
Судді: Фінагеєв В.О.