ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3654/25 Справа № 175/1438/22-ц Суддя у 1-й інстанції - Новік Л.М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення 3% річних та пені,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено два депозитних договори, а саме: від 14 січня 2014 року за №SAMDNWFD000 та від 20 січня 2014 року № SAMDNWFD 800.

За депозитним договором №SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року ОСОБА_1 в день його укладення вніс 500 000 дол. США на рахунок № НОМЕР_1 , потім 28 січня 2014 року перевів 20 000 дол. США на свій інший рахунок. За умовами договору грошові кошти були внесені строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 4% річних, останнє нарахування обумовлених процентів у сумі 1.472,88 дол. США банк здійснив 14 березня 2014 року. За умовами п.1 та п.3 цього договору передбачалося автоматичне продовження вкладу ще на один строк за умови, що вкладник не заявить про своє бажання забрати кошти, автоматичне продовження вкладу відбувається неодноразово, без присутності вкладника, при цьому вкладник має можливість без розірвання договору поповнити вклад та зняти частину грошових коштів.

За депозитним договором № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року ОСОБА_1 в день його укладення на рахунок № НОМЕР_2 вніс 250 000 дол. США, потім 04 березня 2014 року перевів 110 000 дол. США з цього рахунку на свій інший рахунок НОМЕР_3 . Кошти були внесені строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 4% річних на аналогічних умовах, що і за договором депозиту від 14 січня 2014 року.

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою виплатити належні йому грошові кошти за його банківськими договорами разом з процентами, визначеними цими договорами, однак станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом банк коштів за вищезазначеними договорами не виплатив.

Позивач вважав вищезазначені депозитні договори у добровільному (договірному) порядку не розірваними, а його права, як споживача банківських послуг порушеними. Зокрема вважав, що саме з 19 листопада 2019 року він має право на стягнення неустойки (пені) за порушення прав споживача банківських послуг, у відповідності до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також має право на нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 02 квітня 2020 року до 24 лютого 2022 року (до дня введення військового стану в Україні).

Просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» за договором № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року 3% річних у розмірі 28 650,93 доларів США та пеню у розмірі 75 503 268 грн;

за договором № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року 3% річних у розмірі 8 330,94 доларів США та пеню у розмірі 21 349 953,85 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : за договором банківського вкладу № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року 3% річних у валюті договору за період з 2 квітня 2020 року до 24 лютого 2022 року у розмірі 28 650,93 доларів США та пеню, нараховану на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 2 квітня 2020 року до 24 лютого 2022 року у розмірі 4 345 258,77 грн.

за договором банківського вкладу № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року 3% річних у валюті договору за період з 2 квітня 2020 року до 24 лютого 2022 року у розмірі 8 330,94 доларів США та пеню, нараховану на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 2 квітня 2020 року до 24 лютого 2022 року у розмірі 1 228 702,76 грн.

Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приват Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також не відповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що договори вкладів є розірваними на вимогу вкладника 23.04.2014 року за відповідними заявами ОСОБА_1 від 18.04.2014 року, а тому пеня, яка нараховується на підставі ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не може бути нарахована поза межами дії договорів депозиту, та не може бути стягнутою за рішенням суду, оскільки між сторонами відсутні споживчі правовідносини.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2022 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2024 року касаційну скаргу АТ КБ «Приват Банк» задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Після направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції від АТ КБ «Приват Банк» надійшли додаткові пояснення, в яких ще раз звертають увагу, що договори банківських вкладів від 20.01.2014 року та від 14.01.2014 року було розірвано із позивачем ще у квітні 2014 року за його заявою. Крім того, зазначений факт встановлений у рамках розгляду справи №175/4639/19. Також звертає увагу, що в іншій судовій справі №175/679/23 за позовом ОСОБА_1 , останній наполягає, що договори банківського вкладу №SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року та № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року між ним та АТ КБ «Приват Банк» не укладались. Тому вважає, що нарахування та стягнення 3% річних (ст.625 ЦКУ) може бути здійснено у межах судової цієї справи лише за умови встановлення судом наявності у АТ КБ ПриватБанк перед ОСОБА_1 заборгованості (невиконаних прострочених грошових зобов`язань) за договорами № SAMDNWFD000 від 14.01.2014 року та № SAMDNWFD800 від 20.01.2014 року.

В судове засідання, проведене в режимі відео конференції, з`явилися представники ОСОБА_1 -адвокати Бардаченко В.В. та Нестеченко Д.С., представник АТ КБ «Приват Банк» - адвокат Тузова В.О.. Про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до

вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що 15

листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою виплатили грошові кошти, які перебувають на його банківських рахунках, та нараховані проценти, проте кошти повернені не були, що представник відповідача не заперечував. Тому з 19 листопада 2019 року (через 2 банківських дня після звернення з відповідною вимогою) АТ КБ «ПриватБанк» порушує права ОСОБА_1 як споживача банківських послуг. Внаслідок такого порушення суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за порушення прав споживача банківських послуг (частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») та 3% річних за порушення грошового зобов`язання (частина друга статті 625 ЦК України).

Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц зроблено висновок, що «преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення 3% річних та пені за порушення грошового зобов`язання за договорами банківського вкладу №SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року та №SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з позовами про повернення його банківських вкладів за договорами №SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року та №SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року. Під час розгляду цивільних справ № 201/6056/14-ц, № 201/3811/18-ц, № 175/4639/19 АТ КБ «ПриватБанк» категорично не визнавав факт укладення з ОСОБА_1 зазначених банківських договорів.

Судовими рішеннями у зазначених справах в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено з підстав недоведеності наявності зазначених договорів банківського вкладу.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та пені, суд першої інстанції не звернув уваги на наявність установлених судовими рішенями, що набрали законної сили, фактів про недоведеність укладання сторонами зазначених договорів банківського вкладу, які мають преюдиційне значення для вирішення спору в цій справі. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову якими були встановлені обставини.

Отже висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та пені суперечить встановленим обставинам.

Крім того, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.06.2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, що обліковуються на рахунках № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_4 ) та № НОМЕР_5 (№ НОМЕР_6 ) та трьох відсотків річних задоволені. На користь ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто безпідставно набуті кошти та 3% річних. Рішення суду на теперішній час виконано і виконавчі провадження закриті.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених вимог з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального та процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення.

Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та часткове скасування рішення суду і ухвалення в цій частині нового про відмову у задоволенні позовних вимог, а позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду апеляційної інстанції сплачено судовий збір в сумі 18607,50 грн. та при зверненні з касаційною скаргою- 24810 грн., а всього 43417,50 грн., які компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2022 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та пені, та стягненні судового збору скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення 3% річних та пені за депозитними договорами №SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року та № SAMDNWFD 800 від 20 січня 2014 року відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Сплачений судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій в розмірі 43417,50грн. компенсувати Акціонерному товариству комерційного банку «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2025 року.

Судді: