Номер провадження: 22-ц/813/3889/25
Справа № 521/9518/24
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Споживчого товариства «Будова-Фінанс» на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Будова-Фінанс» про відшкодування збитків, пов`язаних з неналежним виконанням договору, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 2/29-БФ від 08.12.2020 року та стягнути зі Споживчого товариства «Будова-Фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені збитки в розмірі сплаченої частки пайового внеску в еквіваленті 18 019,52 (вісімнадцять тисяч дев`ятнадцять доларів 52 центи) доларів США, що дорівнює 734 115,24 (сімсот тридцять чотири тисячі сто п`ятнадцять) грн 24 коп., та судові витрати, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 та Споживче товариство «Будова-Фінанс» уклали Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 2/29-БФ від 08.12.2020 року.

Відповідач Споживче товариство «Будова-Фінанс» не виконав свого обов`язку у встановлений строк - 4 квартал 2023 року - передати пайовикові після здачі будинку в експлуатацію трикімнатну квартиру загальною площею 78,8 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_1 .

Це є порушенням умов договору та чинного законодавства України. Позивачем було виконано прийняті на себе за договором зобов`язання стосовно передачі грошових коштів, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів, проте передача позивачу квартири в порядку та строки, передбачені договором від 08.12.2020 року не відбулася.

Крім того, рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2023 року по справі № 916/3126/22 визнано незаконним і скасовано рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5179 га, за адресою: АДРЕСА_2 та надання її в оренду ТОВ «Михайлівський маєток».

ОСОБА_1 просила стягнути суму сплачених на користь Споживчого Товариства «Будова-Фінанс» грошових коштів в еквіваленті 18019,52 (вісімнадцять тисяч дев`ятнадцять доларів 52 центів) доларів США за середнім курсом обміну валюти в комерційних банках від 2024-06-09 (40,74 грн за долар США), що дорівнює станом на 09.06.2024 року в національній валюті 734 115,24 (сімсот тридцять чотири тисячі сто п`ятнадцять гривень 24 коп.) грн

У зв`язку з наведеним, позивач звернулася з цим позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 2/29-БФ від 08.12.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та Споживчим товариством «Будова-Фінанс».

Стягнуто зі Споживчого Товариства «Будова - Фінанс» (; адреса: 65048, м. Одеса, вул. Осипова, буд. 25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ) грошові кошти у вигляді сплаченої частки пайового внеску в розмірі, еквівалентному 18 019,52 (вісімнадцять тисяч дев`ятнадцять доларів 52 центи) доларів США, що дорівнює за курсом НБУ в національній валюті 734 115,24 (сімсот тридцять чотири тисячі сто п`ятнадцять) грн 24 коп. в межах заявлених позовних вимог.

Стягнуто з Споживчого Товариства «Будова - Фінанс» (; адреса: м. Одеса, вул. Осипова, буд. 25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 5 184,17 (п`ять тисяч сто вісімдесят чотири) грн 17 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 30 000,00 (тридцять тисяч) грн

Головному управлінню Державної казначейської служби України в Одеській області (, адреса: 65001, м. Одеса, вул. Садова, 1-А) повернуто ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ), 50 % сплаченого судового збору, а саме 3 368,18 гривень, який було сплачено згідно квитанції про сплату № 8456-2269-6899-6013 від 14 червня 2024 року сумою 8 552,35 грн

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Споживче товариство «Будова-Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2024 року в частині стягнення зі СТ «Будова-Фінанс» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді сплаченої частки пайового внеску в розмірі, еквівалентному 18 019,52 доларів США, що дорівнює за курсом НБУ в національній валюті 734 115,24 грн, а також стягненні витрати на правничу допомогу в сумі 30 000 грн скасувати та в цій частинах ухвалити нове судове рішення, яким стягнути зі СТ «Будова-Фінанс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплачені за договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 2/29-БФ від 08.12.2020 року у сумі 552 515,00 грн, а також стягнути з СТ «Будова - Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції фактично погодив односторонню зміну умов Договору позивачем. Хоча, в ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння зміна умов договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 9.5. Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, встановлено, що Договір може бути змінений за згодою сторін. Договором не передбачено право пайовика змінювати в односторонньому порядку умови Договору, зокрема, і ті, що встановлюють повернення сплачених ним за Договором коштів у випадку його розірвання.

Крім того, суд першої інстанції посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 500/5194/16, висновки в якій, зроблені внаслідок розгляду Великою Палатою питання про обрахування суми коштів, належних до сплати в гривні, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті - здійснювати таке обрахування на день виконання судового рішення або на день пред`явлення позову. За обставинами справи № 500/5194/16, викладеними зокрема у п. п. 5, 43 вказаної постанови, вбачається, що відповідач зобов`язався повернути позивачці суму, еквівалентну 65 000 дол. США. отриману як плату за об`єкт нерухомості.

Проте, у даній справі № 521/9518/24 у Договорі, укладеному між позивачем та відповідачем, однозначно погоджено, що валютою платежу є національна валюта України - гривня. При цьому валюта зобов`язання за Договором залежить від конкретного обов`язку. Оскільки сума частки, яка підлягає внесенню пайовиком, визначається за курсом долара США, то валютою зобов`язання в даному випадку є долар США. Сума ж частки до повернення пайовику визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні, отже і валютою зобов`язання в такій ситуації є гривня.

Правильність доводів скаржника про те, що необхідно розрізняти обов`язки, встановлені Договором, та виходячи з цього розрізняти валюту відповідного зобов`язання в залежності від обов`язку сторони, підтверджується саме вищевказаною постановою Великої Палати у справі № 500/5194/16. Так, в п. 44 постанови Велика Палата ідентифікує зобов`язання з повернення коштів отриманих за договором як окреме інше зобов`язання, яке виникає у зв`язку з розірванням договору - та саме в межах якого визначається сума коштів, яка підлягає поверненню, а також порядок і строки їх повернення.

Разом з тим, скаржник вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу, заявлена до стягнення позивачем, не є співмірною та розумною, адже вона є завищеною та суперечить принципу розподілу витрат. У даному випадку сума фіксованого гонорару є неспівмірною, зокрема, зі складністю справи (в межах справи розглядаються виключно договірні правовідносини), обсягом матеріалів у справі (договір, квитанції про сплату, скріншот), кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю судових засідань (справу було вирішено за три засідання), тривалістю розгляду справи судом (менше півроку, відкриття провадження відбулось 17.06.2024). Тому, заявлена до розподілу сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката є необґрунтованою.

Тобто, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розміру стягнутих зі Споживчого Товариства «Будова - Фінанс» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді сплаченої частки пайового внеску.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, розриваючи договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 2/29-БФ від 08.12.2020 року, суд першої інстанції виходив з того, щоСпоживче товариство «Будова-Фінанс» не виконало свій обов`язок у встановлений строк, який остаточно сплинув 01.06.2024 року, щодо передачі пайовикові після здачі будинку в експлуатацію трикімнатну квартиру загальною площею 78,8 кв.м. під будівельним номером АДРЕСА_1 , оскільки будівництво взагалі не відбувалось з грудня 2020 року по червень 2024 року, що є істотним порушенням умов договору. ОСОБА_1 втратила можливість отримати у власність після здачі будинку в експлуатацію трикімнатну квартиру загальною площею 78,8 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_1 , оскільки таке будівництво неможливе за законом, тобто потерпіла сторона не може використати результати договору. Представником відповідача визнано позовні вимоги в частині розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві №3/158-БФ від 02.09.2021 року.

Стягуючи з відповідача кошти у іноземній валюті, суд першої інстанції зазначив, що формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Тому стягнення з Товариства на користь позивача грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 18 019,52 доларів США, має бути здійснена на момент платежу, а не на станом на 09.06.2024 року, тобто фактично на момент складення позовної заяви. При цьому, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а тому стягненню підлягає сума, визначена позивачем при подачі позову.

Разом з тим, за викладених обставин суд вважав розмір витрат на правничу допомогу адвоката обґрунтованим, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в цій частині 30 000 грн правничої допомоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Споживче товариство «Будова-Фінанс» мало намір забезпечити фінансування будівництва житлового комплексу «М. Парк» забудовником Колективне Підприємство «Будова» на земельній ділянці, належній на праві оренди ТОВ «Михайлівський маєток» в м. Одесі за адресою: площа Михайлівська, 16. Проект складався з двох 16-ти поверхових будинків.

Рішенням Одеської міської ради № 2109-VІІ від 26.04.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий № :18:010:0007), площею 0,5179 га (категорія земель за основним цільовим призначенням - землі житлової і громадської забудови) за адресою: АДРЕСА_2 , присвоєно вказаній земельній ділянці адресу, а також надано ТОВ «Михайлівський маєток» вказану земельну ділянку в оренду строком на 5 років для проектування, будівництва та обслуговування комплексу багатоквартирних житлових будинків із підземним паркінгом та вбудованими приміщеннями.

02 вересня 2021 року між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір асоційованого членства у споживчому товаристві № 2/29-БФ.

Згідно розділу 1 цього Договору відповідно до Статуту Товариства та цього Договору Товариство приймає Пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати.

Відповідно до пункту 2.1. Договору пайовик зобов`язався прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки з метою забезпечення товариством Фінансування будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю, а товариство зобов`язується забезпечити Фінансування будівництва будинку і після здачі будинку в експлуатацію передати пайовикові об`єкт (приміщення з певною площею та характеристиками) за умови виконання пайовиком зобов`язань за цим договором.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору пайовикові після здачі будинку в експлуатацію передається товариством трикімнатна квартира загальною площею 78,8 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.1. Договору, пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести частку в розмірі, еквівалентному 63 325,00 доларів США, що на момент укладення Договору становить 1 795 897,00 грн (за курсом 28,36 грн за 1 долар США).

Внесення частки пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок товариства та/або внесення готівкових коштів в касу товариства в національній валюті України згідно Додатку № 2 до цього договору.

Згідно пункту 7.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до пункту 3.1.5. пайовик має право вимагати від товариства розірвання даного Договору в разі невиконання товариством своїх зобов`язань згідно п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної частки на момент розірваного Договору, протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.

Згідно пункту 4.2. товариство зобов`язано: забезпечити будівництво будинку в строк - 4 квартал 2023 року (п. 4.2.1.), сумлінно виконувати Договір щодо пайовика (п. 4.2.6.).

У разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням товариством своїх зобов`язань за цим Договором (а саме - п. 4.2.1.) повернути пайовикові фактично внесену ним частку на момент розірвання цього договору у порядку, визначеному цим Договором та п. 3.1.5 (абз. 2 п. 4.2.7.).

Відповідно до пункту 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, а у випадках, не передбачених договором, відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 3.2.7. Договору передбачено, що в ході будівництва будинку у зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, що обумовлюють затримку будівництва будинку, товариство має право переносити строк закінчення будівництва будинку, але не більше ніж на 6 (шість) місяців.

Згідно пункту 5.2. Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1. цього Договору з боку товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п. 3.2.7. Договору, товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання. У випадку розірвання Договору за ініціативою пайовика, якщо товариство прострочило виконання п. 4.2.1. цього Договору, товариство зобов`язано повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього договору на протязі 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договору на рахунок пайовика, вказаний в даному Договорі або іншим узгодженим сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору, сторони визначили наступний порядок та строки внесення частки: внесення грошової суми в еквіваленті 11 631,00 доларів США (329855,00 грн) не пізніше 08.12.2020 року і далі кожного місяця 08 числа рівним частками в еквіваленті 400,00 доларів США (11344,00 грн) по 08.05.2024 року та кінцеву частку в еквіваленті 35 294,00 доларів США (1000938,00 грн) не пізніше 01.06.2024 року.

На виконання своїх зобов`язань за Договором ОСОБА_1 сплатила на користь Споживчого Товариства «Будова-Фінанс»:

- квитанція до прибуткового касового ордера № 11139 від 09.12.2020 року 49 990,00 грн (курс 28,265 грн за 1 долар) 1768,62 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 11178 від 10.12.2020 року 49 990,00 грн (курс 28,25 грн за 1 долар) 1769,55 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 11237 від 11.12.2020 року 49 990,00 грн (курс 28,20 грн за 1 долар) 1772,70 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 11260 від 14.12.2020 року 49 990,00 грн (курс 28,12 грн за 1 долар) 1777,74 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 11305 від 15.12.2020 року 22 416,00 грн (курс 27,97 грн за 1 долар) 801,43 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 11356 від 16.12.2020 року 49 990,00 грн (курс 27,90 грн за 1 долар) 1791,75 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 11392 від 17.12.2020 року 49 990,00 грн (курс 28,00 грн за 1 долар) 1785,35 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 11436 від 18.12.2020 року 29 915,00 грн (курс 28,00 грн за 1 долар) 1068,40 доларів США.

Таким чином, в грудні 2020 року на виконання умов Договору позивачем були внесені грошові кошти відповідно до графіку оплати за грудень місяць 2020 року 329855,00 грн, а також здійснений авансовий платіж за наступні січень та лютий 2021 року в розмірі 22416,00 грн, що в еквіваленті дорівнює 12 535,54 доларів США.

- квитанція до прибуткового касового ордера № 2337 від 02.03.2021 року 11 140,00 грн (курс 28,02 грн за 1 долар) - 397,58 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 3247 від 05.04.2021 року 22 312,00 грн (курс 28,00 грн за 1 долар) - 796,85 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 5059 від 02.06.2021 року 32892,00 грн (курс 27,50 грн за 1 долар) - 1196,07 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 8077 від 16.08.2021 року 49990,00 грн (курс 26,80 грн за 1 долар) - 1865,30 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 8160 від 17.08.2021 року 49990,00 грн (курс 26,82 грн за 1 долар) - 1863,90 доларів США;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 8303 від 18.08.2021 року 33910,00 грн (курс 27,61 грн за 1 долар) - 1228,18 доларів США.

Таким чином, з березня 2021 року по серпень 2021 року ОСОБА_1 сплатила на користь Споживчого Товариства «Будова-Фінанс» 200 234,00 грн, в тому числі авансові внески за період з 08.09.2021 року по 08.04.2022 року, що в еквіваленті дорівнює 5 483,98 доларів США.

При цьому Споживче товариство «Будова-Фінанс», отримавши від ОСОБА_1 грошові кошти за період з 09.12.2020 року по 18.08.2021 року в загальному розмірі 552 505,00 грн, свої зобов`язання забезпечити фінансування будівництва будинку не виконало, оскільки будівництво будинку не було розпочато станом на квітень 2022 року, тобто майже через 1,5 року після підписання Договору.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 припинила виконання свого обов`язку щодо сплати місячних платежів з 08.05.2022 року.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2023 року по справі №916/3126/22 визнано незаконним і скасовано рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5179 га за адресою: АДРЕСА_2 та надання її в оренду ТОВ «Михайлівський маєток».

Листом від 29.04.2022 року № 04-22/1 ТОВ «Михайлівський маєток» звернулось до Одеської міської ради стосовно поновлення договору оренди землі. Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради в листі від 27.10.2022 року № 01-19/1329 зроблено висновок про неможливість поновлення ТОВ «Михайлівський маєток» оренди земельної ділянки площею 0,5179 га кадастровий №:18:010:0007) з видом цільового призначення - для проектування, будівництва та обслуговування комплексу багатоповерхових житлових будинків із підземним паркінгом та вбудованими приміщеннями.

За відповіддю від 01.08.2024 року № 01-19/988 Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, на підставі рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 № 2109-VII між Одеською міською радою та ТОВ «Михайлівський маєток» було укладено договір оренди землі від 05.07.2017 року, право оренди зареєстровано за № 21315418 на земельну ділянку (кадастровий номер :18:010:0007) площею 0,5179 га, за адресою: АДРЕСА_2 , для проектування, будівництва та обслуговування комплексу багатоповерхових житлових будинків із підземним паркінгом і вбудованими приміщеннями, терміном на 5 років. Термін дії договору скінчився.

Колегія суддів виходить з такого.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Положеннями частини першої статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що Споживче товариство «Будова-Фінанс» мало намір забезпечити фінансування будівництва житлового комплексу «М. Парк» забудовником Колективне Підприємство «Будова» на земельній ділянці, належній на праві оренди ТОВ «Михайлівський маєток» в м. Одесі за адресою: площа Михайлівська, 16. Проект складався з двох 16-ти поверхових будинків.

Рішенням Одеської міської ради № 2109-VІІ від 26.04.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий № :18:010:0007), площею 0,5179 га (категорія земель за основним цільовим призначенням - землі житлової і громадської забудови) за адресою: АДРЕСА_2 , присвоєно вказаній земельній ділянці адресу, а також надано ТОВ «Михайлівський маєток» вказану земельну ділянку в оренду строком на 5 років для проектування, будівництва та обслуговування комплексу багатоквартирних житлових будинків із підземним паркінгом та вбудованими приміщеннями.

02 вересня 2021 року між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір асоційованого членства у споживчому товаристві № 2/29-БФ.

Згідно пункту 4.2. Договору товариство зобов`язано: забезпечити будівництво будинку в строк - 4 квартал 2023 року (п. 4.2.1.), сумлінно виконувати Договір щодо пайовика (п. 4.2.6.).

У разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням товариством своїх зобов`язань за цим Договором (а саме - п. 4.2.1.) повернути пайовикові фактично внесену ним частку на момент розірвання цього договору у порядку, визначеному цим Договором та п. 3.1.5 (абз. 2 п.4.2.7.).

Відповідно до пункту 3.1.5. Договір асоційованого членства, пайовик має право вимагати від товариства розірвання даного Договору в разі невиконання товариством своїх зобов`язань згідно п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної частки на момент розірваного Договору, протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.

Відповідно до пункту 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, а у випадках, не передбачених договором, відповідно до чинного законодавства України.

Тобто у договорі асоційованого членства у споживчому товаристві № 2/29-БФ сторони погодили як умови дострокового розірвання договору, так і виникнення між ними у зв`язку із цим іншого зобов`язання з повернення коштів, отриманих за договором, який сторони розірвали, визначивши суму коштів, яка підлягає поверненню, а також порядок і строки їх повернення.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2023 року по справі №916/3126/22 визнано незаконним і скасовано рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5179 га за адресою: АДРЕСА_2 та надання її в оренду ТОВ «Михайлівський маєток».

Листом від 29.04.2022 року № 04-22/1 ТОВ «Михайлівський маєток» звернулось до Одеської міської ради стосовно поновлення договору оренди землі. Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради в листі від 27.10.2022 року № 01-19/1329 зроблено висновок про неможливість поновлення ТОВ «Михайлівський маєток» оренди земельної ділянки площею 0,5179 га кадастровий №:18:010:0007) з видом цільового призначення - для проектування, будівництва та обслуговування комплексу багатоповерхових житлових будинків із підземним паркінгом та вбудованими приміщеннями.

Так, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 2/29-БФ від 08.12.2020 року підлягають задоволенню, оскільки Споживче товариство «Будова-Фінанс» не виконало свій обов`язок у встановлений строк, який остаточно сплинув 01.06.2024 року, щодо передачі пайовикові після здачі будинку в експлуатацію трикімнатну квартиру загальною площею 78,8 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_1 , так як будівництво взагалі не розпочато з грудня 2020 року по червень 2024 року, що є істотним порушенням умов договору.

ОСОБА_1 втратила можливість отримати у власність після здачі будинку в експлуатацію трикімнатну квартиру загальною площею 78,8 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_1 , оскільки таке будівництво неможливе за законом, тобто потерпіла сторона не може використати результати договору.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача визнано позовні вимоги в частині розірвання договору асоційованого членства у споживчому товаристві №3/158-БФ від 02.09.2021 року.

Колегія суддів зазначає, що рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2024 року в частині розірвання договору асоційованого членства у споживчому товаристві №3/158-БФ від 02.09.2021 року в апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що договір асоційованого членства у споживчому товаристві № 2/29-БФ, укладений між СТ «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 підлягає розірванню у зв`язку з істотними порушеннями умов договору, тому ОСОБА_1 має право вимагати повернення коштів, сплачених на рахунок СТ «Будова-Фінанс», як пайові внески.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.

Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16-ц).

У пункті 2.1. договору №3/158-БФ від 02.09.2021 року сторони погодили, що пайовик в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести частку в розмірі, еквівалентному 63 325,00 доларів США, що на момент укладення Договору становить 1 795 897,00 грн (за курсом 28,36 грн за 1 долар США).

Внесення частки пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок товариства та/або внесення готівкових коштів в касу товариства в національній валюті України згідно Додатку № 2 до цього договору (п. 2.2. цього Договору).

Відповідно до Додатку № 2 до Договору, сторони визначили наступний порядок та строки внесення частки: внесення грошової суми в еквіваленті 11 631,00 доларів США (329855,00 грн) не пізніше 08.12.2020 року і далі кожного місяця 08 числа рівним частками в еквіваленті 400,00 доларів США (11344,00 грн) по 08.05.2024 року та кінцеву частку в еквіваленті 35 294,00 доларів США (1000938,00 грн) не пізніше 01.06.2024 року.

На виконання своїх зобов`язань за договором ОСОБА_1 сплатила на користь Споживчого Товариства «Будова-Фінанс» у грудні 2020 року позивачем були внесені грошові кошти відповідно до графіку оплати за грудень місяць 2020 року 329 855,00 грн, а також здійснений авансовий платіж за наступні січень та лютий 2021 року в розмірі 22 416,00 грн, що в еквіваленті дорівнює 12 535,54 долар США.

Також, з березня 2021 року по серпень 2021 року позивачем сплатила на користь відповідача 200 234,00 грн, в тому числі авансові внески за період з 08.09.2021 року по 08.04.2022 року, що в еквіваленті дорівнює 5 483,98 доларів США.

Тобто, розмір фактично сплаченого авансу та пайових внесків у рахунок договору, встановлено судом у розмірі 18 019,52 доларів США, грошові кошти сплачувались позивачем у гривні, однак розмір платежів у п. 2.1 договору №3/158-БФ від 02.09.2021 року та додатку № 2 до договору, розраховувався в еквіваленті за офіційним курсом долара США на день проведення платежу.

Згідно п. 2.6. Договору у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові, сума коштів, що повертаються визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки.

Згідно пункту 5.2. Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1. цього Договору з боку товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п. 3.2.7. Договору, товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання. У випадку розірвання Договору за ініціативою пайовика, якщо товариство прострочило виконання п. 4.2.1. цього Договору, товариство зобов`язано повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього договору на протязі 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договоруна рахунок пайовика, вказаний в даному Договорі або іншим узгодженим сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.

В апеляційній скарзі СТ «Будова-Фінанс» наполягає на тому, що сума частки до повернення пайовику визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні, отже і валютою зобов`язання в такій ситуації є гривня у сумі 552 505,00 грн

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів у тексті всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. У той же час тлумачення не може створювати нові умови договору, а виключно роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складають права та обов`язки сторін, то тлумачення потрібно розуміти як спосіб виконання сторонами умов правочину.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення (з`ясування) його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення незрозумілостей та суперечностей у трактуванні його положень.

Ураховуючи вищенаведене, суд першої інстанції з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 500/5194/16, дійшов правомірного висновку про те, що у цій справі сторони погодили, що одиницею виміру суми коштів за цим зобов`язанням є долар США (валюта зобов`язання), валютою платежу сторони у договорі визначили національну валюту - гривню, тому належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами, є повернення Товариством позивачу грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 18 019,52 доларів США на момент платежу.

Таким чином, районний суд правильно виснував, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а тому стягненню підлягає сума, визначена позивачем при подачі позову.

Тобто, визначивши валюту виконання зобов`язання гривню і погодивши розмір внеску в національній валюті України з вказівкою на її еквівалент в іноземній валюті долар США, вимога позивача (пайовика) в порядку розірвання договору повернути йому фактично внесені кошти на момент розірвання договору, його вимога про застосування при цьому еквіваленту розміру внеску в національній валюті України за її курсом до долару США, що узгоджується зі ст. 533 ЦК України.

Сума коштів у гривнях з визначенням за умовами договору її еквіваленту в доларах США і є тієї сумою, яка фактично внесена пайовиком, тому підлягає поверненню у гривні з урахуванням курсу долара США.

Слід також звернути увагу, що в абзаці 2 пункту 2.1 Договору передбачена можливість збільшення Товариством в односторонньому порядку розміру внеску, що підлягає перерахуванню Пайовиком у гривнях, у разі збільшення курсу вартості долара США по відношенню до гривні.

Враховуючи наведене вимога позивача цілком узгоджується з ст. 533 ЦК України і не суперечить змісту Договору.

Щодо посилань скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 500/5194/16, а саме, п. 44 в якому Великої Палати ідентифікує зобов`язання з повернення коштів отриманих за договором як окреме інше зобов`язання, яке виникає у зв`язку з розірванням договору - та саме в межах якого визначається сума коштів, яка підлягає поверненню, а також порядок і строки їх повернення.

Апеляційний суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Таким чином, аналіз висновків, зроблених у судовому рішенні суду першої інстанції у цій справі, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним Верховним Судом у справі, на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, оскільки зазначені висновки зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Крім того, в ч. 1 ст. 58 ЦПК України закріплено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2023 року по справі № 390/1648/20 звертає увагу, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

З матеріалів справи встановлено, що в першій заяві по суті спору, а саме у позовній заяві представником позивача зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складається з суми сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі орієнтовно 75 000 грн Також, сторона позивача просила стягнути судові витрати з Споживчого товариства «Будова-Фінанс» на користь ОСОБА_1 .

Крім того, представником позивача додано ордер серії ВН № 1322659 від 12 червня 2024 року, що підтверджує повноваження адвоката Сухорукової М.Я. на представництво інтересів ОСОБА_1 в Малиновському районному суді м. Одеси на підставі договору про надання правової допомоги № 20240611/14 від 11.06.2024 року.

23.09.2024 року через підсистему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 - адвокат Олійник (Сухорукова) М.Я., направила до суду заяву щодо стягнення витрат на правничу допомогу, згідно якої представник просила стягнути з відповідача СТ «Будова-Фінанс» на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомоги у розмірі 30 000 грн

На підтвердження зазначених витрат адвокатом долучено:

- договір про надання правничої допомоги № 20240611/14 від 11.06.2024 року;

- додатковий договір № 1 від 11.06.2024 року до договору про надання правничої допомоги, згідно пункту 2.1. якого розмір гонорару адвоката встановлений 30000,00 грн за представництво в суді першої інстанції;

- додатковий договір № 2 від 19 вересня 2024 року до договору про надання правничої допомоги, відповідно до якого у зв`язку зі зміною прізвища адвоката з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » сторони погодили внести зміни до договору про надання правничої допомоги та викласти дання Адвоката у редакції цієї додаткової угоди.

Крім того, додано докази направлення заяви іншим учасникам справи.

26.11.2024 року через підсистему «Електронний суд», від представника ОСОБА_1 - адвоката Олійник (Сухорукової) М.Я., на адресу суду надійшла заява (заперечення) на клопотання представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій представник зазначила про необґрунтованість заявлених стороною відповідача витрат до стягнення з позивача.

Разом з тим, до заяви додано проміжковий звіт наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги № 20240611/14 від 11.06.2024 року. Згідно звіту адвокатом станом на 15.11.2024 оку надано наступні послуги по справі № 521/9518/24 проведення правового аналізу поданих клієнтом документів для подачі позову до суду;збирання доказів до подання позову, аналіз судової практики, законодавства України щодо регулювання порядку та підстав відшкодування збитків, пов`язаних з розміром сплаченої частки пайового внеску; складання тексту позовної заяви та клопотання про витребування доказів; формування позовної заяви з додатками та направлення до суду через Електронний кабінет ЄСІТС; правовий аналіз відзиву на позовну заяву та додатків; складання відповіді на відзив, направлення до суду; Складання заяви щодо розміру витрат на правничу допомогу, направлення сторона та суду; проведення консультації клієнта з питань позовних вимог, відкриття провадження, порядку і стоків судового розгляду, роз`яснення змісту відзиву на позов та юридичних наслідків винесення ухвали суду по справі тощо.

Всього до сплати 30 000 грн за надання правничої допомоги в суді першої інстанції по справі № 521/9518/24.

Так, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем подано до суду докази понесених судових витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи в суді першої інстанції позивачем досягнуто мети подання позовної заяви, зокрема рішенням суду першої інстанції від 03 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Будова-Фінанс» про відшкодування збитків, пов`язаних з неналежним виконанням договору задоволено частково.

За таких обставин, у суду першої інстанції були наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Не маючи повноважень втручатися у відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення гонорару адвоката за надані ним послуги, суд лише здійснює оцінку дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності такого гонорару вчиненій адвокатом роботі під час судового провадження у справі з урахуванням складності та значення справи, за умови подання іншою стороною клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Апеляційний суд вважає, що надані докази підтверджують дійсність, обґрунтованість і співмірність понесених відповідачем витрат на правничу допомогу відповідно складності справи, значення розгляду справи для сторін, наданим адвокатом обсягом послуг, а також відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що справа з підстав розгляду спору по суті перебувала в провадженні суду першої інстанції з червня 2024 року по грудень 2024 року, під час якого представником позивача у справі подавались процесуальні документи, зокрема позовна заява, клопотання про витребування доказів, відповідь на відзив, заява щодо стягнення витрат на правничу допомогу, заперечення на заяву.

Апеляційний суд враховує, що для позивача, яка втратила можливість отримати у власність об`єкт нерухомості та не може використати результати укладеного між нею та споживчим товариством договору, справа дійсно має суттєве значення адже предметом спору є розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві та стягнення грошових кошів у вигляді сплаченої позивачем частки пайового внеску.Крім того, убачається, що адвокатом позивача досягнуто мети надання правничої допомоги у справі.

Слід зазначити, що представником позивача під час розгляду справи не вчинялись дії, що могли призвести до затягування розгляду справи або надання тверджень та заперечень щодо певних обставин, без надання відповідних доказів на підтвердження своєї позиції.

Ураховуючи викладене вище, з огляду на подані стороною позивача докази на підтвердження витрат, понесених останнім у зв`язку з розглядом справи, застосувавши принцип співмірності відповідно до статті 137 ЦПК України, а також фактичний об`єм виконаної роботи та її складність, колегія суддів вважає, що в даному випадку суд першої інстанції правомірно стягнув судові витрати на правничу допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 30 000 грн

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини сп рави (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Споживчого Товариства «Будова-Фінанс» - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 25.06.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова