Провадження № 22-ц/812/962/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 червня 2025 року м. Миколаїв

справа № 490/2608/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівною

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 09 квітня 2025 року суддею Саламатіним О.В. у приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника Мотельчук Ю.І., звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Форінт» з указаним вище позовом.

Посилаючись на незаконність нарахування процентів та пені за договором про відкриття кредитної лінії №04-В/08/19/ФО/П від 03.04.2008 року після 08 січня 2009 року, позивачка просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 04 жовтня 2012, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З.В., зареєстрований в реєстрі за №719, яким звернуто стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк сбербанку Росії» у розмірі 13 671 803,03 грн шляхом звернення стягнення на майно: нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. «А» нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв. м; нежитлові приміщення підповерху площею 153,2 кв. м, нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітина площею 448,4 кв. м в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 773,40 кв. м.

09 квітня 2025 року стороною позивача була подана заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення, яке проводиться на підставі виконавчого напису від 04 жовтня 2012 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З.В., зареєстрованого в реєстрі за №719, яким звернуто стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" в розмірі 13 671 803, 03 грн. шляхом звернення стягнення на майно: нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. "А" нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв.м.,; нежитлові приміщення підповерху площею 153,2 кв.м., нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітина площею 448,4 кв.м. в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 773,40 кв.м.

Також представниця позивачки просить суд застосувати зустрічне забезпечення позову у розмірі, що не перевищує 50 000 грн.

Заява обґрунтована тим, що 28 грудня 2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Вакулою І. А. відкрито виконавче провадження № 57981652 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Станом на теперішній час виконавче провадження не завершене. Проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна, на яке звернуто стягнення у спірному виконавчому написі було призначено на 04.03.2025 року та відкладено на 14 год 10.03.2025 року.

На час звернення з позовом, майно зазначене у спірному виконавчому напису описане та планується здійснення його оцінки відповідними спеціалістами з метою подальшої реалізації, про що зазначено у вимогах державного виконавця. Згідно вимог державного виконавця проведення виконавчих дій було призначено на 04.04.2025 року та перенесено на 09.04.2025 року.

У зв`язку з тим, що під час розгляду справи органами державної виконавчої служби може бути примусово реалізовано майно за виконавчим документом виконавчим написом нотаріуса, який оскаржується у судовому порядку, і на час вирішення справи по суті майно зазначене у оспорюваному виконавчому документі належатиме новому власнику, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим ефективний захист поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся, оскільки за приписами частини другої статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2025 року у забезпеченні позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що у досліджених судом вимогах та постановах державного виконавця, на які посилається заявниця, ідеться тільки про надання доступу до нежитлового приміщення та про вирішення питання про прийняття описаного та арештованого майна на відповідальне зберігання.

Суд також констатував, що заявницею не надано суду жодних доказів вчинення державним виконавцем дій безпосередньо направлених на реалізацію зазначеного в виконавчому написі майна.

Крім цього суд посилався на те, що позивачка, як сторона виконавчого провадження у разі незгоди з діями державного виконавця наділена правом оскарження таких дій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивачки адвокат Мотельчук Ю.І., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявність у державного виконавця можливості продовжувати звернення стягнення за виконавчим документом є беззаперечною та визначеною законом, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивачки. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення вчинення державним виконавцем дій направлених на звернення стягнення за виконавчим документом, які є його обов`язком згідно закону) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Форінт» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що заявка державного виконавця на реалізацію арештованого майна є тим елементом, з якої розпочинається та без якої є неможливою процедура реалізації арештованого майна. Заявка є стартом у процесі реалізації арештованого майна. Таким чином, стадія продажу майна у виконавчому провадженні охоплює період з моменту внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця, проведення власне електронного аукціону (в тому числі повторного, третього) та оформлення його результатів.

На цей час державним виконавцем здійснені заходи щодо опису майна та забезпечення його збереження, що ніяким чином прав боржниці у виконавчому провадженні не порушує та відповідає вимогам Закону.

2.Мотивувальна частина

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 04.04.2025 року адвокат Мотельчук Ю.І. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Форінт» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У позовній заяві представниця позивачки просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 04 жовтня 2012, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З.В., зареєстрований в реєстрі за №719, яким звернуто стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк сбербанку Росії» у розмірі 13 671 803,03 грн шляхом звернення стягнення на таке майно: нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. «А» нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв. м; нежитлові приміщення підповерху площею 153,2 кв. м, нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітина площею 448,4 кв. м в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 773,40 кв. м.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 09.04.2025 року у відкритті провадження позивачці відмовлено.

Позиція апеляційного суду

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 обґрунтувала її тим, що майно зазначене у спірному виконавчому напису вже описано та планується здійснення його оцінки відповідними спеціалістами з метою подальшої реалізації.

Дійсно постановою головного державного виконавця Квашенко С.С. від 20.01.2025 року відновлено виконавче провадження ВП№57981652, з виконання виконавчого напису №719, виданого 04.10.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З.В., за яким звернуто стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 : нежитлові приміщення магазину у АДРЕСА_1 , загальною площею 773.40 м.кв.

Постановою від 20.01.2025 року головним державним виконавцем Квашенко С.С. замінено правонаступника стягувача АТ «СБЕРБАНК» на ТОВ «ФК «Форінт».

Постановою від 20.02.2025 року головним державним виконавцем Квашенко С.С. накладено арешт на нерухоме майно реєстраційний номер 01, за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, будинок 47/3. 14.03.2025 року проведений опис нежитлового приміщення магазину у АДРЕСА_1 , загальною площею 773.40 м.кв.

Постановою від 27.03.2025 року головним державним виконавцем Квашенко С.С. призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для визначення вартості арештованого майна.

Згідно правил частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За статтею 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно пункту 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Отже, державний виконавець наділений правом накладати арешт на майно боржника, з метою забезпечення реального виконання рішення.

Згідно статті 48 цього ж Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Як вбачається з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на час звернення стороною позивачки з заявою про забезпечення позову, постанова про звернення стягнення на майно боржника не виносилася.

При здійсненні виконавчого провадження, про зупинення якого просить позивачка, тільки накладено арешт та проведений його опис. Майно передане на відповідальне зберігання представнику боржника для забезпечення його збереження. Призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення його ринкової вартості.

Отже, на даний час державним виконавцем не проводиться дій, спрямованих безпосередньо на реалізацію арештованого майна.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що стороною позивачки не надано доказів, які могли б стати підставою для забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення.

Крім цього колегія суддів враховує, що суд першої інстанції закрив провадження за позовом, про забезпечення якого просить позивачки.

Отже, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд вже неодноразово вказував на те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб.

Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

За таких обставин, враховуючи те, що судом першої інстанції відмовлено у відкритті провадження у справі, підстави для забезпечення позову з метою виконання можливого судового рішення у разі задоволення позовних вимог, відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

Однак, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін, витрати апелянта, понесені у зв`язку з поданням апеляційної скарги залишаються за її рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2025 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 09 червня 2025 року