У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2025 Справа №607/6182/25 Провадження №6/607/103/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Двикалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі заяву представника ОСОБА_1 адвоката Покотила Юрія Володимировича про визнання судового наказу №607/6182/25 виданого 22.04.2025 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. звернувся до суду з вищевказаною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що у заяві про видачу судового наказу ОСОБА_2 вказала, що після фактичного припинення подружніх відносин донька сторін ОСОБА_3 залишилась проживати разом із заявницею. Вказана заява була складена та подана до суду 26.03.2025. Однак, ще 18.03.2025, тобто за тиждень до подання заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу, між сторонами було укладено договір про участь у вихованні дитини, який цього ж дня було посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за №2408. Предметом даного договору є порядок участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пунктом 1.2 договору передбачено, що дитина перебуватиме під спільною батьківською опікою з почерговим проживанням дитини за місцем проживання кожного з батьків за відповідним графіком відповідно до розділу 2 цього договору. При цьому розділом 2 цього договору встановлено такий графік проживанням дитини за місцем проживання кожного з батьків, відповідно до якого дитина проживає однакову кількість календарних днів кожного місяця з кожним із батьків, що свідчить про відсутність підстав для стягнення аліментів з будь-кого із батьків дитини, починаючи з 18.03.2025. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для стягнення аліментів з боржника, і вказаний спір може бути вирішений виключно в порядку позовного провадження. Наведені обставини, які свідомо були приховані заявницею, спричинили помилкову видачу судом судового наказу у справі №607/6182/25, що згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Представник боржника ОСОБА_4 в судовому засіданні 03.06.2025 заяву підтримав та просив задовольнити з вищенаведених підстав.

Стягувач ОСОБА_2 та представник стягувача ОСОБА_5 в судовому засіданні 03.06.2025 щодо задоволення заяви заперечили.

Представник пояснила, що боржником обрано не належний спосіб захисту. Подання заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню не є належним способом припинення стягнення аліментів, оскільки законом встановлено спеціальний порядок такого припинення, в саме шляхом подання боржником окремого позову. Крім того, договір про участь у вихованні дитини не є договором про сплату аліментів, та не звільняє одного з батьків від обов`язку утримувати дитину. Також наявність договору не скасовує обов`язку сплачувати аліменти, якщо один з батьків не несе рівного фінансового навантаження. У даному випадку саме на ОСОБА_2 покладена більша частина витрат на утримання доньки.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 14.30 год. 05.06.2025, в яке учасники справи не з`явились.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.03.2025 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про участь у вихованні дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. за номером в реєстрі 2408.

Відповідно до вказаного договору сторони погодили порядок участі у виховані дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина перебуватиме під спільною батьківською опікою з почерговим проживанням дитини за місцем проживання кожного з батьків за відповідним графіком (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Обидва з батьків беруть участь у вихованні дитини, забезпечуючи їй всебічний розвиток (п.3.1 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до досягнення дитиною повноліття або до зміни умов за взаємною згодою сторін (п.6.1 договору).

Умови договору виконуються сторонами, дитина сторін проживає з ними почергово та її утримання здійснюється тим із батьків, з ким вона у певний час проживає. Ці обставини усно визнані двома сторонами в судовому засіданні.

26.03.2025 ОСОБА_2 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, вказавши, що дитина проживає разом із заявницею. До заяви долучила: копію свідоцтва про шлюб, копію паспорту громадянина України ОСОБА_2 , копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про народження; копія довідки про склад сім`ї.

22.04.2025 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області за заявою ОСОБА_2 , на підставі наданих заявницею доказів, видано судовий наказ № 607/6182/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Судовий наказ є виконавчим документом (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №2-3558/2010 дійшов висновку про те, що на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на малолітню дитину, ОСОБА_2 надала суду інформацію, яка не відповідає дійсності, а саме проживання дитини лише із заявницею.

Як установлено судом, станом на момент подання ОСОБА_2 заяви про видачу судового наказу та її розгляду, між сторонами діяв (та продовжує діяти) договір щодо участі батьків у вихованні дитини, згідно з яким дитина почергово проживає з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 .

Враховуючи, що положення Сімейного кодексу передбачають присудження коштів на утримання дитини тільки в разі проживання дитини з заявником, підстави для винесення судового наказу та стягнення на користь матері аліментів на утримання дочки були відсутні.

У разі наявності між сторонами спору про те, скільки кожна із сторін витрачає коштів на утримання дитини, такий спір повинен розглядатись судом за правилами позовного провадження.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що заява боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

Суд не бере до уваги посилання сторони стягувача на ч.4 ст.273 ЦК України та доводи стосовно використання боржником неналежного способу захисту його прав.

Частиною 4 ст.273 ЦПК України встановлено, що кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них, якщо зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі.

У даній справі обставини, які впливають на присудження стягнення з боржника аліментів (договір про участь у вихованні дитини від 18.03.2025), існували до звернення до суду із заявою про стягнення аліментів та видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 432 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Покотила Юрія Володимировича про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ по справі № 607/6182/25 виданий 22.04.2025 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу складено та проголошено 05.06.2025.

Головуючий суддя П. Я. Стельмащук