РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача Дубравської О.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_1 Корзун С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 29099,36 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1789,33 грн. та стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 14549,68 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 894,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , співвласниками якої є відповідачі, забезпечується послугами централізованого опалення, які надає позивач. З 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2023 року відповідачі в повному обсязі не сплачували кошти за надані послуги позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 43649,06 грн. Позивач вказав, що підприємство неодноразово нагадувало відповідачам про необхідність оплати заборгованості за надані послуги централізованого опалення, проте, відповідачі борг не сплатили. Тому просив стягнути з відповідачів на свою користь 43649,06 грн. боргу за спожиті послуги централізованого опалення та витрати з оплати судового збору.

Ухвалою від 17.11.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін (а.с. 22).

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 19.03.2024 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії за період, що утворився з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2023 року в розмірі 29099 грн. 36 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1789 грн. 33 коп; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії за період, що утворився з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2023 року в розмірі 14549 грн. 68 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 715 грн. 60 коп. (а.с. 42-43).

23.08.2024 та 27.08.0024 від відповідачів надійшли заяви про перегляд заочного рішення, в якій вони просили скасувати заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира у даній справі від 19.03.2024 та призначити справу до розгляду в загальному порядку (а.с. 53-54,61-62).

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення суду ОСОБА_2 вказав, що рішення суду від 19.03.2024 року вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки його не було належним чином повідомленого про розгляд справи та він був позбавлений можливості подавати докази та заперечувати. Крім того, позивачем стягнуто заборгованість за межами трирічного строку позовної давності, а тому просить застосувати строк позовної давності.

ОСОБА_1 в обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення суду вказала, що з вказаним рішенням суду від 19.03.2024 року категорично не погоджується, оскільки не була належним чином повідомлена про розгляд справи, а тому не могла з`явитися в судові засідання. Також наголосила, що хоча за вказаною адресою вона і зареєстрована, однак часто там не проживає і комунальними послугами не користується, а тому вважає, що розмір заборгованості з неї стягнуто у занадто великому розмірі. Крім того, просила застосувати строк позовної давності, оскільки заборгованість стягнута за межами трирічного строку позовної давності.

Ухвалою від 05.09.2024 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 19.03.2024 року прийнято до розгляду (а.с.72).

Ухвалою від 05.09.2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 19.03.2024 року прийнято до розгляду та об`єднано провадження за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 19.03.2024 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, що зареєстрована за №296/10977/23, провадження №2-п/296/35/24 та з провадженням за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 19.03.2024 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, що зареєстрована за №296/10977/23, провадження №2-п/296/34/24 в одне провадження №2-п/296/34/24 в межах справи №296/10977/23 (а.с.73).

Ухвалою від 19.09.2024 поновлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19.03.2024 р. у справі №296/10977/23 за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення задоволено; скасовано заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19.03.2024 у справі №296/10977/23 за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення; призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с. 83-84).

20.11.2024 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог Комунальному підприємству «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про стягнення заборгованості із застосуванням строку позовної давності. Також зазначила, що вона є інвалідом другої групи, єдиним джерелом доходу є пенсія, а також потребує систематичного лікування свого стану здоров`я, що впливає на її фінансовий стан (а.с.99-103).

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Також звернула увагу, що строк позовної давності переривався.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Корзун С.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною частковою власністю відповідача ОСОБА_1 (розмір частки 2/3) та відповідача ОСОБА_2 (розмір частки 1/3), що підтверджується інформаційною довідкою №341792249 від 07.08.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 8-9).

Згідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані у такій квартирі (а.с. 19,21).

Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надавалися послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договором, укладеним між Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради та ОСОБА_2 (а.с. 10-11).

Згідно розрахунку заборгованості та оборотів по особовому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) станом на 18.10.2023 обліковується заборгованість за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 43649,06 грн (а.с. 5-7).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Зі змісту статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що до житлово-комунальних послуг, зокрема, належить послуга з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до положення п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до єдиної централізованої системи теплопостачання, від користування якої відповідачі, як уповноважені співвласники, не відмовилися у встановленому законом порядку, отже, вони зобов`язані нести витрати по її утриманню, в тому числі з надання послуг по її обігріву, а відтак надання таких послуг та їх оплата не залежать у будь-якому випадку від того проживав власник у цій квартирі чи ні.

Такий правовий висновок висловлено в постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.12.2018 року (справа №638/11034/15), від 02.04.2020 року (справа №757/29813/17).

В разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВС від 20.09.2018 у справі № 522/7683/13-ц, постанова ВСУ від 04.11.2015 у справі 6-734цс15, постанова ВС від 01.09.2020 у справі № 352/2163/13-ц).

Щодо строків позовної давності.

У відповідності зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність також переривається у разі пред`явлення особою позову до одного або кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Однак, згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі (а у даному випадку відповідачі, визнавши обґрунтованість пред`явленого позивачем позову, у своїх заявах про перегляд заочного рішення просили застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641 карантин продовжувався, відповідно, до 24 квітня, до 11 травня, до 22 червня, до 31 липня, до 31 серпня 2020 року на усій території України.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до підпункту 3 пункту 12 розділ ХІІ «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3 такого змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

17 липня 2020 року набув чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Згідно з пунктом 2 цього Закону пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» закінчився 06 серпня 2020 року.

Статтею 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, відповідно до наведених норм закону 20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчився 06 серпня 2020 року.

Аналогічні висновки щодо перебігу процесуальних строків містяться в постановах Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 932/3458/20 (провадження № 61-12447св20), від 16 червня 2021 року у справі № 675/1437/19 (провадження № 61-2867св21).

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Відповідно до п. 9.1 договору про надання послуг з централізованого опалення строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості становить 5 років.

З позовною заявою позивач звернувся 30.10.2023.

При цьому з долучених до матеріалів справи оборотів по особовому рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що на протязі 2014-2023 років відповідачі періодично сплачували за надані позивачем послуги, а тому, з урахуванням зазначеного вище, строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом не пропущений позивачем, так як постійно переривався сплатою боргу (визнанням зобов`язання), що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Отже підстав для застосування строків позовної давності не вбачається.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідачі, будучи співвласниками згадуваної квартири, належним чином та в повному обсязі не здійснюють оплату наданих послуг, позивачем доведено наявність заборгованості відповідачів за надання послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог, шляхом стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії відповідно до їх часток у праві власності на квартиру.

Посилання відповідачів, викладені у заявах про перегляд заочного рішення, на пропуск позивачем строків позовної давності не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи, відповідач ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №632848 від 04.03.2024 (а.с.57).

Згідно п.9 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ групи.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є ветераном війни - учасник бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 31.05.2001 року (а.с.64).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Положенням ч.6 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, виходячи із аналізу вимог чинного законодавства, так як відповідач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір, який відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягав би стягненню з відповідача на користь позивача, слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 525, 526 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», ст.ст. 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-268, 354, 382 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії за період, що утворився з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2023 року в розмірі 29099 (двадцять дев`ять тисяч дев`яносто дев`ять) грн. 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії за період, що утворився з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2023 року в розмірі 14549 (чотирнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн. 68 коп.

Судові витрати, які понесено Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради у виді сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 грн компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не була вручена в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, місцезнаходження за адресою: 10014, м. Житомир, вул. Київська, 48, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 22.04.2025