Справа № 712/371/25
Провадження № 2/712/1392/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Пономаря В.О.,

за участю секретарів судового засідання Глущенко І.В., Кеденко Я.О., Копаєвої Є.В.,

представника позивача Вітер Н.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У березні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (далі - ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ») звернулось до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням заяв про відмову від частини позовних вимог та зменшення позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) у розмірі 25 263,15 грн, інфляційні втрати 4 801,13 грн, три проценти річних 1 847,50 грн, витрати зі сплати судового збору 3 028,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та рішення Черкаської міської ради від 24.05.2000 № 520 забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси.

Надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання в буд. АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».

Згідно з інформацією Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради за вказаною адресою зареєстрований відповідач.

Також зазначає, що договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак, його відсутність не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг у повному обсязі.

Починаючи з липня 2016 року своєчасно та у повному обсязі не вносилась плата за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого станом на 01.01.2025 утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі, яку відповідач просить стягнути.

У поданому до суду відзиві відповідач ОСОБА_1 заперечила проти задоволення позовних вимог ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Зокрема, відповідач вказала на те, що частина заборгованості, заявленої позивачем, вже була стягнута на підставі судового наказу Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.10.2016 у справі № 712/10911/16-ц, яким з ОСОБА_2 на користь позивача вже стягнуто 15 236,76 грн боргу за спожиту теплову енергію за період з січня 2013 року по липень 2016 року.

Також відповідач зазначає, що ОСОБА_3 , як малолітня дитина, не може нести відповідальність за сплату комунальних платежів. Частки у праві власності на квартиру, що є предметом спору, були набуті ОСОБА_3 шляхом дарування у 2014 та 2016 роках від інших осіб, що підтверджується відповідними договорами дарування та витягами з реєстру.

Крім того, відповідач посилається на сплив строку позовної давності щодо окремих періодів заборгованості, вказуючи на те, що позов подано 04.03.2025, тоді як частина заборгованості стосується періоду до 2016 року.

Також відповідач зазначає, що, попри неодноразові звернення до позивача з проханням відкриття нового особового рахунку (для оформлення субсидії), останній не відкрив його, продовжуючи пред`являти вимоги щодо оплати заборгованості, що виникла до моменту набуття права власності на квартиру.

Крім того, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності також до нарахованих інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

У відповіді на відзив представник позивача заперечила проти доводів відповідача щодо спливу строків позовної давності. Зазначено, що відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається, якщо боржник визнає свій обов`язок, зокрема шляхом часткової сплати боргу. У матеріалах справи наявні квитанції про сплату заборгованості, що свідчать про визнання боргу відповідачем.

Крім того, позивач послався на пункти 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно із яким у період дії карантину, встановленого КМУ, та/або воєнного стану строки позовної давності зупиняються.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Позовна заява ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» 04.03.2025 надійшла до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 07.03.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем ОСОБА_1 04.04.2025 подано відзив на позов, у якому вона просила застосувати строки позовної давності та задовольнити позов частково, в межах розміру стягнення заборгованості за період з 04.03.2022 до 04.03.2025, в решті позовних вимог відмовити. Одночасно подано клопотання про витребування доказів справу за заявою ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

Позивачем 22.04.2025 подано заяву про зменшення позовних вимог та заяву про відмову від частини позовних вимог.

Окрім цього, ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» 22.04.2025 подано відповідь на відзив.

Відповідачем 16.05.2025 подано клопотання про приєднання до справи розрахунку заборгованості, яка визнається відповідачем.

Також 22.04.2025 відповідачем подано клопотання про приєднання до справи копій платіжних інструкцій про сплату за надані послуги.

Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води передбачені статтями 21-22 Закону.

При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, які діяли на час виникнення спірних правовідносин. Таким чином, обов`язок укласти договір законодавець покладає саме на споживача, який отримує житлово-комунальні послуги.

Згідно із ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», на підставі ліцензії № 374 від 30.11.2012 (переоформлена рішенням від 29.12.2016 № 2444), що видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та рішень Черкаської міської ради «Про забезпечення населення гарячим водопостачанням та центральним опаленням державним підприємством «Черкаська ТЕЦ» від 24.05.2000 № 520, «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси» від 31.10.2007 № 1480 забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси.

На підставі витягу з Положення про Відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» (далі - Положення) суд встановив, що Відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ» заснований на приватній власності ПрАТ «Черкаське хімволокно». Відповідно до п. 2. 6 Положення, суд встановив, що Відокремлений підрозділ має право бути позивачем, відповідачем та третьою особою в судових органах, від імені засновника вступати у встановлені законом правовідносини з іншими юридичними та фізичними особами.

Згідно із листом-розрахунком по ОР № 60565031 надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води) до квартири АДРЕСА_2 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ».

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, відповіді Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради за адресою: АДРЕСА_3 , за якою рахується заборгованість перед позивачем, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована з 17.12.2013 і дотепер.

Отже, із досліджених у судовому засідання матеріалів справи, суд встановив, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які йому надає Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ».

З листа-розрахунку по ОР № 60565031 суд встановив, що станом на 01.01.2025 відповідач має заборгованість перед Відокремленим підрозділом «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» за надані йому послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у загальному розмірі 25 263,15 грн, оскільки оплата послуг відповідачем проводилась періодично та не у повному обсязі.

Також в судовому засіданні встановлено, що договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався, однак, не укладення договору не виключає можливість стягнення з відповідача на користь позивача вартості фактично отриманих послуг і не може бути підставою для звільнення споживача, в цьому випадку відповідача ОСОБА_1 від оплати таких послуг.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 та постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, від 04.09.2022 у справі № 201/1807/21, від 07.11.2023 у справі № 643/17352/20, від 22.12.2023 у справі № 607/2611/22.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон № 2189), до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Серед основних зобов`язань споживача Закон № 2189 визначає оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189).

Частиною 3 ст. 9 Закону № 2189 встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Означеним положенням Закону № 2189 кореспондуються положення кодифікованого закону, а саме: ст. 67, 68 ЖК України, якими передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

З огляду на це, відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розумінні положень Закону № 2189 та ЖК України, що йому надає ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», за вказаною вище адресою.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи судом досліджено справу № 2-н/712/805/16 за заявою ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ про видачу судового наказу, відповідно до якої 27.10.2016 Соснівським районним судом м. Черкаси видано наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиту теплову енергію станом на 01.07.2016 в сумі 15 236,76 грн.

Згідно з листом-розрахунком за о/р № НОМЕР_1 на виконання наказу від 27.10.2016 через ДВС протягом 2020 року червня 2022 року стягнуто в рахунок погашення заборгованості 11 108,01 грн, залишок нестягнутого боргу станом на 01.07.2016 становить 4 128,75 грн.

У зв`язку з цим, представником позивача 24.04.2025 подано заяву про зменшення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за надані послуги з 29 391,90 грн до 25 263,15 грн, заборгованості за інфляційну складову боргу та 3 % річних з 21 269,05 грн до 6 648,63 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , яка станом на момент виникнення заборгованості, була і продовжує бути зареєстрованою, станом на день розгляду справи, за адресою: АДРЕСА_3 мала право на проживання у цьому об`єкті нерухомості, була споживачем послуг, що надаються позивачем до вказаної квартири, проте своєчасно та у повному обсязі не вносила плату за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, тому, згідно з розрахунком ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», повинна сплатити заборгованість з оплати вказаних послуг у розмірі 25 263,15 грн.

Вказаний лист-розрахунок, підписаний економістом з договірних та претензійних робіт І категорії юридичного відділу з питань забезпечення діяльності теплопостачання та збуту ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно», як спеціалістом відповідальним за даний напрямок роботи та інші документи, є належним і допустимим доказом. Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВГСУ від 06.04.2017 р. у справі № 905/2009/15, в якій касаційний суд зазначив, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних операцій.

Щодо доводів відповідача про відсутність у неї обов`язку зі сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги через те, що право власності на квартиру набуте її малолітньою дочкою ОСОБА_3 на підставі договорів дарування, суд зазначає наступне. Як вбачається з наданих доказів, 13.06.2014 ОСОБА_4 подарував частину квартири ОСОБА_3 , а 06.12.2016 аналогічну частку подарувала ОСОБА_2 , у результаті чого з 06.12.2016 право власності на квартиру було зареєстроване за ОСОБА_3 . Разом із тим, відповідач ОСОБА_1 була зареєстрована за відповідною адресою ще з 17.12.2013 і продовжує бути зареєстрованою станом на час розгляду справи, а також фактично проживала в указаному житлі. З огляду на приписи ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідальність за спожиті послуги несе також особа, зареєстрована та/або така, що фактично проживає у відповідному житлі, незалежно від наявності чи відсутності у неї права власності на нього. Отже, доводи відповідача про звільнення її від обов`язку зі сплати заборгованості у зв`язку з відсутністю права власності на квартиру, є необґрунтованими та не спростовують правомірності позовних вимог.

З огляду на встановлені факти і безпосередньо досліджені докази, які їх підтверджують, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», підлягають до задоволення, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, ним надані відповідні послуги відповідачу як споживачу таких послуг, наведені ним розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами та не спростовані відповідачем, а тому до стягнення із відповідача на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води) у розмірі 25 263,15 грн, що сукупно утворилася станом на 01.01.2025.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення із відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, то суд зазначає про таке

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 4 801,13 грн та 3 % річних в сумі 1 847,50 грн у зв`язку із простроченням відповідачами оплати комунальних послуг.

Суд перевірив означені розрахунки на предмет їх відповідності положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України та встановив, що позивачем вони виконані у відповідності до цієї норми матеріального права, а також з врахуванням суми боргу відповідача за надані послуги із постачання теплової енергії, гарячої води та внесків. Водночас матеріали справи не містять будь-яких контррозрахунків відповідача щодо помилковості або неправильності їх проведення позивачем.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що і позовна вимога про стягнення із відповідача ОСОБА_5 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання є обґрунтованою, а тому такою, що підлягає до задоволення.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності

Оскільки позовні вимоги позивача судом визнані як такі, що доведені та обґрунтовані, тому суд дійшов висновку про необхідність розгляду по суті заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Вирішуючи по суті зазначену заяву, суд зазначає про таке.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом ст. 256,261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

У зв`язку із цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год 00 хв 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Водночас Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Воєнний стан неодноразово було продовжено і є діючим, станом на день розгляду судом цієї справи.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки з 12.03.2020 на всій території України запроваджений загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо платежів, строк виконання яких мав наступити після березня 2017 року.

Між тим, у постанові Верховного Суду України від 09.112016 у справі № 6-1457цс16 зазначено, що: «відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №761/12553/15-ц.

Відповідно до наданих позивачем розрахунком боржником здійснювалися платежі, суми яких перевищували суму нарахувань за відповідні періоди. Надлишки сплачених сум, свідчать про погашення заборгованості за попередні періоди, що, у свою чергу, є визнанням боргу. Наприклад, у жовтні 2016 року було сплачено 98,00 грн при нарахованих за попередній місяць 72,05 грн, у червні 2018 року 1 060,00 грн за нарахування 459,90 грн тощо.

Вчиненням дій з оплати за надані послуги боржник фактично визнавав борг за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання і відповідно перебіг позовної давності перервався в силу дії приписів ст. 264 ЦК України.

За таких обставин відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог про стягнення боргу.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Із дослідженої платіжної інструкції від 26.02.2025 № 80 судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн, які, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Водночас п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 13.11.2019 Пенсійним фондом України та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 463958, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи.

За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (див. постанови Верховного Суду України № 6-152цс17 від 01.03.2017, № 6-1065цс17 від 16.08.2017, Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 707/2717/21).

Ураховуючи, що відповідач відноситься до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати позивачу за рахунок держави, в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України, витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Керуючись ст. 19, 81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268, 274-279, 280-283 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», (місцезнаходження за адресою: просп. Хіміків, 76, м. Черкаси, 18028, IBAN НОМЕР_3 , , МФО 354507, Філія Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк») заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 25 263 (двадцять п`ять тисяч двісті шістдесят три) грн 15 (п`ятнадцять) коп, інфляційну складову боргу в розмірі 4 801 (чотири тисячі вісімсот одну) грн 13 (тринадцять) коп. та 3 % річних у розмірі 1 847 (одна тисяча вісімсот сорок сім) грн 50 (п`ятдесят) коп.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», за рахунок держави, в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін у справі:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», адреса: пр.-т. Хіміків, 76, м. Черкаси, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя В.О. Пономар