Справа № 201/9903/24
Провадження № 2/201/557/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

12 червня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача адвоката Нестеченка Д.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи - Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

13.08.2024 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Нестеченка Д.С. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (треті особи - Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини (а.с. 1-10).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровській області від 17.04.2013 у справі № 2-175/1239/13-ц шлюб з відповідачкою розірваний. Після розірвання шлюбу спільна дитина залишилась проживати з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Натепер відповідачка уклала шлюб з іншим чоловіком, має іншу сім`ю, у них народилася дитина. Вихованням спільної дитини сторін не займається. Позивач самостійно виховує та повністю її забезпечує. Відповідачка з 2013 року жодного інтересу до своєї доньки не проявляла. Позивач бажає встановити даний факт з метою отримання відстрочки від призову на військову службу, у разі відсутності рішення суду, позивача можуть призвати на військову службу, а дитину передати до служби у справах дітей, а потім до дитячого будинку. Для захисту прав та інтересів дитини, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, просив встановити факт того, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідачка правом надання відзиву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористалася.

Від третіх осіб письмових пояснень по суті справи до суду не надійшло.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 10.10.2024 вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 50).

Ухвалою суду від 23.01.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог - Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради; виключено зі складу учасників справи в якості третьої особи Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради; витребувано від Управління служби у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради акт обстеження умов проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 100-101).

Підготовче засідання у справі закрите 12.03.2025 та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 111).

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Нестеченко Д.С. підтримали поданий позов, просили його задовольнити.

16.04.2025 відповідачка ОСОБА_2 у судові засідання жодного разу не з`явилася. Ухвалою суду від 12.03.2025 явку ОСОБА_2 у судове засідання було визнано обов`язковою для надання пояснень, направлено їй повістку про виклик до суду (а.с. 111-112).

16.04.2025 від ОСОБА_2 надійшла заява, у якій вона просила проводити розгляд справи про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини без її участі. Пояснила, що шлюб з позивачем розірвала у 2013 році. Їх спільну з позивачем дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 наразі самостійно утримує та виховує батько - ОСОБА_1 . З батьком дитина також проживає. Просила винести рішення відповідно до норм чинного законодавства України (а.с. 115).

27.05.2025 відповідачці була направлена судова повістка про виклик, якою роз`яснено, що хвалою суду від 12.03.2025 її явку до суду для дачі особистих пояснень судом визнано обов`язковою. Роз`яснено, що згідно з п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Особа, що викликається, зобов`язана з`явитися до суду або, у випадку неможливості явки з поважної причини, своєчасно повідомити суд. Судову повістку було направлено відповідачці у її особистий електронний кабінет (а.с. 133 - 135).

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, додаткових заяв і клопотань не надала.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від Управління служби у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради на виконання ухвали суду 05.03.2025 надано акт обстеження умов проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 108 109).

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровській області від 17.04.2013 у справі № 2-175/1239/13-ц шлюб між ними розірвано (а.с. 14).

ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_4 з 2013 року і до цього часу мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актами про проживання від 27.06.2024, підписаними сусідами (а.с. 15, 16).

Згідно із довідкою КЗО «Навчально-виховний комплекс № 4 «Середня загальноосвітня школа-дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» Дніпровської міської ради № 01-38/160 від 21.06.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01.09.2015 по 15.06.2024 навчалася в КЗО «НВК№ 4» ДМР та здобула базову середню освіту. З 01.10.2014 по 28.08.2015 відвідувала дитячий садок при КЗО «НВК№ 4» ДМР. Шкільні заходи, які відбувалися за участі батьків (шкільні свята, батьківські збори тощо), відвідував батько ОСОБА_1 . Класні керівники як молодшої та і середньої школи з матір`ю дитини не знайомі. Мати за період навчання у навчальному закладі не з`являлася (а.с. 17).

Як видно із Виписок з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21.06.2024, ОСОБА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_4 перебувають на обліку у сімейного лікаря КНП «ДМП ДМР», за період знаходження на обліку та за надання медичних послуг (медична допомога, огляди, щеплення), дитину супроводжував виключно батько ОСОБА_1 (а.с. 18, 19).

Відповідно до довідки, виданої КПНЗ «Станція юних техніків» ДМР, неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2018 по 2020 роки відвідувала студію декоративно-ужиткового мистецтва «Папороть». На заняття дівчинку приводив батько. Мати жодного разу в закладі не з`явилася (а.с. 20).

Позивач ОСОБА_1 з 17.02.2021 працює на посаді головного технолога в ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи», має дохід за період роботи з 01.01.2022 по 02.12.2024 у розмірі 190 048, 57 грн., що підтверджується довідкою від 10.01.2025 № ВИС00000001 (а.с. 79-80).

На виконання ухвали суду від 23.01.2025, Адміністрацією Новокодацького району Дніпровської міської ради складений акт обстеження житлово-побутових умов, складений спеціалістами управління служби у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 05.03.2025, яким встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають: ОСОБА_1 батько, ОСОБА_4 донька, ОСОБА_5 бабуся. Житло розміщене на першому поверсі, одноповерхового будинку та складається з двох кімнат. Умови проживання задовільні, в достатній кількості меблів та побутової техніки. Стосунки в сім`ї доброзичливі, традиційні. Дитина забезпечена всім необхідним для нормального життя, навчання та розвитку (а.с. 109).

В судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що є колишнім класним керівником дитини ОСОБА_4 , вона випускниця КЗО «НВК№ 4» ДМР, натепер навчається в іншій школі. Свідок добре знає батька ОСОБА_1 , а ОСОБА_7 чи то ОСОБА_2 не знає і ніколи її не бачила. Із дитиною ОСОБА_8 і ОСОБА_9 свідок знайома з того часу, як ОСОБА_8 пішла до дитячого садку (свідок тоді ще не була вчителем). Її (свідка) дитина і ОСОБА_8 ходили в одну групу у дитячому садку НВК № 4 (натепер - це гімназія № 4) по АДРЕСА_2 . Свідок жодного разу не бачила матір ОСОБА_8 , піклувався про дитину лише батька і бабуся, дитина завжди охайна і щаслива. Потім ОСОБА_8 пішла до 1-го класу, із дитиною свідка вони ходили в один клас. Свідок як мати відвідувала батьківстві збори з 2014 по 2019 роки це з 1-го по 4-й клас. ОСОБА_10 був на батьківських зборах, матері ніколи не було, ще була бабуся мати ОСОБА_11 . З 5-го класу свідок стала класним керівником у класі своєї дитини і ОСОБА_8 у гімназії № 4. У 2024 році ОСОБА_8 закінчила навчання. У цей період батько про неї дбайливо піклувався, ОСОБА_8 добре знала англійську мову і зараз добре знає, батько її виховує. З ОСОБА_8 свідок часто зустрічається у них в Новокодацькому районі по проспекту Івана мазепи. Емоційний стан ОСОБА_8 підвищено радісний. ОСОБА_10 постійно сплачував всі фонди за дитину і шкільні і класні. Матір жодної участі не приймала у житті дитини. Зі школи дитину забирав або батько або бабуся.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що вона є мамою однокласниці ОСОБА_8 , з 1-го по 9-й клас. Батька ОСОБА_13 знає з 1-го класу їх дітей, ОСОБА_14 або ОСОБА_15 жодного разу не бачила. Батько постійно водив ОСОБА_8 на відпочинок, організовував її дозвілля. Дитиною займався лише батько та бабуся ОСОБА_16 . Дитина товариська, спілкується, допомагає бабусі, вивчає англійську мову. Вона ніколи про матір нічого не розповідала. У шкільному чаті матері ОСОБА_8 також не було.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що є подругою ОСОБА_1 більше 10 років. Свідок є керівником студії декоративного і ужиткового мистецтва, вона вела заняття з малювання у доньки ОСОБА_18 у 2018 2019 роках. Пояснила, що познайомилися із батьком ОСОБА_8 на дитячому майданчику, коли ОСОБА_19 гуляв сам із дитиною. ОСОБА_8 було тоді 4 роки. ОСОБА_14 або ОСОБА_15 свідок не знає, хто це. ОСОБА_8 приводив до студії тато і бабуся, вони дуже про дитину піклуються, матір свідок ніколи не бачила. ОСОБА_8 про матір нічого не розповідала.

У судовому засіданні також з`ясована думки дитини ОСОБА_4 . Дитина пояснила, що навчається у школі № 9 ліцей «Пробізнес» у 10-му класі, ліцей з поглибленим вивченням англійської мови, навчання безкоштовне. Батьки розлучилися, бо вони дуже різні, не зійшлися інтересами, у матері є інша дитина, де вона проживають вона не знає. З матір`ю упродовж всього життя вона не спілкується, майже не зустрічалася, мати не заінтересована у її виховання. За останні 10 років бачила її разів 7-8. Матір востаннє бачила рік тому, у них була зустріч, дитина їй зателефонувала і хотіла просто побачитися. Вони побачилися на короткий час. Нічого особливого мати їй не сказала, ОСОБА_8 було не дуже некомфортно. У її дитинстві мама приймала участь дуже мало. Батьки розлучилися, коли їй було 3-4 роки, пам`ятає, що мати інколи приїздила, але вона з ними не жила. ОСОБА_8 залишилася із жити батьком і бабусею. Остання проживала окремо, і проводила з нею час. Грошей від матері або подарунків не було, вона не пам`ятає. На свята, дні народження вона не приходила і подарунки не дарувала. Із батьком у ОСОБА_8 хороші відносини, він і бабуся водили її до школи. Мати ніколи її в шкоду не водила. Також вона відвідувала танці, каток. Пояснила, що натепер не дуже б добре віднеслася до того, як би мати бажала з нею жити, вона для неї стороння людина. Батько із матір`ю також не спілкується. Також зазначила, що окрім навчання, займається аеробікою, сплачує за заняття батько. Він також дає кишенькові гроші, вона відпочиває з батьком, відвідує кіно, піцерію. Їздила на відпочинок на море, ходила у походи із бабусею і з батьком. Батько купує для неї речі, одяг. Сама вона поки не заробляю. Добре знає англійську, займається з 3-х років, навчання організував батько, оплачував репетитора і зараз оплачує.

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частини шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції про права дитини).

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Отже, оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то обставина щодо одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлена судом як одна з таких, що складають предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Доведення позивачем обставин даного позову щодо одноосібного виховання ним дитини пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, а також стосується зміни обсягу сімейних прав та невиконання нею батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Згідно з п. 4 додатку 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» документами, що підтверджують право на відстрочку особи, особи, яка самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду є зокрема рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

У постанові від 02.04.2025 у справі № 127/3622/24 (провадження № 61-12634св24) колегія Третьої судової палати Касаційного цивільного суду наголосила на тому, що «в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.

Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін.

Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.

Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.

Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.

Отже, на даний час нормами спеціального законодавства визначений порядок отримання особою права на відстрочку від мобілізації, згідно з яким зокрема рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини є документом, який підтверджує право особи на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. При цьому в інший спосіб встановлення такого факту законом не передбачено».

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, оскільки встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої доньки, необхідне для захисту її інтересів, оскільки мати самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та участі у житті дитини, а у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, він може бути мобілізований, а донька залишиться сама.

Хоча відповідачка не позбавлена батьківських прав, але проживає окремо від дитини, її життям не цікавиться та взагалі не приймає участь ані у вихованні, ані в утриманні дитини, що було підтверджено у судовому засіданні наданими письмовими доказами, показаннями свідків, а також самою дитиною ОСОБА_8 . Судові засідання відповідачка проігнорувала, на виклики суду не з`явилася, не дивлячись на те, що суд визнав її явку обов`язковою, надала заяву, у якій зазначила, що розірвала із позивачем шлюб, що він самостійно виховує та утримує дитину.

Судом встановлено, що позивач самостійно як виховує, так і утримує дитину ОСОБА_20 як батько, що підтверджено відомостями про його доходи, довідками із навчальних закладів, медичними документами, показаннями свідків.

На підставі викладеного суд дійшов переконання, що позов ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини підлягає задоволенню.

Щодо судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211, 20 грн. (а.с. 34).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 82, 141, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (треті особи - Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 12 червня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.