КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи 359/11212/24

провадження номер № 22-ц/824/5610/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сороки Михайла Миколайовича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2024 року у складі судді Чирки С.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування суми франшизи,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування суми франшизи.

Позовна заява мотивована тим, що 07 лютого 2024 року о 13 год 37 хв. по вул. Сортувальна у місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Iveco 35E10V», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу «KIA Magentis», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Зазначав, що в інтересах потерпілого ОСОБА_4 діє його представник та позивач у справі ОСОБА_1 на підставі довіреності від 09 червня 2023 pоку.

Указував, що згідно з постановою Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП та притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Зазначав, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Iveco 35E10V» була застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «КРЕДО» (далі - ТДВ «СК «КРЕДО»).

Вказував, що він звернувся до ТДВ «СК «КРЕДО» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування, яке виплатило страхове відшкодування без урахування суми франшизи, яка становить 3 200 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив стягнути із заподіювача шкоди ОСОБА_2 на свою ( ОСОБА_1 ) користь суму франшизи у розмірі 3 200 грн 00 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду мотивоване тим, що власник автомобіля «KIA-Magentis», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 на процесуальне представництво його інтересів в суді з метою відшкодування шкоди, заподіяної його автомобілю, та одержання належних йому грошових сум в рахунок відшкодування матеріальних збитків, спричинених ДТП. Таким чином позивач ОСОБА_1 подав позов про стягнення матеріальних збитків не на користь довірителя, а на власну користь, що виходить за межі його повноважень та суперечить вимогам ч.3 ст.238 ЦК України. Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування суми франшизи є необґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Сорока М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на його користь суму франшизи у розмірі 3 200 грн 00 коп., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом на власну користь, а не в інтересах довірителя ОСОБА_4 , оскільки згідно з довіреністю, яка 09 червня 2023 року посвідчена приватним нотаріусом Федоренко В.В. та зареєстрована в реєстрі за №1590, Колесник А.І. уповноважений представляти інтереси довірителя в судах усіх інстанцій без обмежень, а також подавати позови, отримувати страхові виплати та вчиняти інші юридичні дії, пов`язані з наслідками ДТП.

Вказує, що цей позов подано в інтересах довірителя, що прямо випливає зі змісту позовної заяви. Немає жодного доказу, що дії представника виходили за межі повноважень чи суперечили інтересам довірителя. Водночас у рішенні не враховано положення ст.ст.244, 245, 237, 207 ЦК України, які визначають правову природу довіреності, представництва та обсягу уповноваження представника. Також зазначає, що суд не спростував презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а довіреність не визнавалася недійсною.

Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано законодавство у сфері страхування, оскільки згідно чинного законодавства у сфері страхування в ідеальному значенні франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) винуватцем ДТП за свій рахунок при виникненні страхового випадку, незалежно від нарахованого та сплаченого страховиком розміру матеріального збитку. Отже, виходячи з наведеного, саме обов`язком винуватця ДТП є відшкодування розміру франшизи, що передбачений полісом страхування, за наявності самого факту ДТП та завдання механічних пошкоджень транспортному засобу, відповідно до постанови суду про притягнення водія до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 3 200 грн 00 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України. кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР (далі - Закон №85/96-ВР).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV, чинний на час вирішення справи).

Згідно зі ст.3 Закону №1961-IV, чинного на час вирішення справи, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, чинного на час вирішення справи, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2023 року у справі № 496/2319/19 (провадження № 61-604св22).

Відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується змістом постанови судді Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2024 року у справі № 753/3798/24, яка в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили, що 07 лютого 2024 року о 13 год 37 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «IVECO», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Сортувальна у місті Києві, під час об`їзду автомобіля «КІА» д.н.з. НОМЕР_3 , не дотримався безпечного бокового інтервалу, не врахував дорожньої обстановки, в результаті чого допустив із ним зіткнення, що спричинило пошкодження вищевказаних транспортних засобів, чим порушив вимоги пункти 13.3, 2.3 б) ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Крім того, 07 лютого 2024 року о 13 год 37 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «IVECO», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Сортувальна у місті Києві, будучи причетним до ДТП, залишив місце пригоди, чим порушив пункт 2.10 а) ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.

Цією ж постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2024 року у справі № 753/3798/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП із застосуванням положень ст.36 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн 00 коп.

Наведені вище обставини не підлягають доказуванню, оскільки згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із страхового поліса серії ЕР № 214757959, чинного станом на 07 лютого 2024 року, слідує, що ТДВ «СК «КРЕДО», що є діючим членом МТСБУ, застрахувало цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Iveco 35E10V», д.н.з. НОМЕР_1 . Умовами страхування передбачено франшизу у розмірі 3 200 грн 00 коп., ліміт відповідальності за шкоду життю та здоров`ю - 320 000 грн 00 коп., а також ліміт відповідальності за шкоду майну - 160 000 грн 00 коп.

19 червня 2024 року адвокат Сорока М.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , направив запит до МТСБУ з проханням надати інформацію щодо розміру франшизи за полісом страхування № EP/214757959.

Листом від 30 травня 2024 року МТСБУ надало відповідь на вищевказаний запит адвоката Сороки М.М., у якому вказало інформацію щодо розміру франшизи згідно полісу № ЕР/214757959 у розмірі 3 200 грн 00 коп.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «KIA Magentis», д.н.з. НОМЕР_2 , вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_4 .

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У розумінні пункту 1.3 ст.1 профільного Закону № 1961-IV, чинного на час вирішення справи, потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Судом встановлено та визнається позивачем ОСОБА_1 , у позовній заяві, що за кермом транспортного засобу «KIA Magentis», д.н.з. НОМЕР_3 , в момент ДТП перебував ОСОБА_3 .

Тобто, в розумінні пункту 1.3 ст.1 профільного Закону № 1961-IV, чинного на час вирішення справи, потерпілим у даному випадку є ОСОБА_3 або ж власник цього транспортного засобу «KIA Magentis», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 .

Водночас з даним позовом до суду звернувся ОСОБА_1 , у якому просив стягнути із заподіювача шкоди ОСОБА_2 на свою ( ОСОБА_1 ) користь суму франшизи в розмірі 3 200 грн 00 коп.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 395 ЦК України право володіння визнається одним із видів речових прав на чуже майно.

Стаття 398 ЦК України передбачає, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно зі ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

При цьому відповідно до ч.3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом

Як встановлено судом першої інстанції, право позивача ОСОБА_1 володіти автомобілем марки «KIA-Magentis», д.н.з. НОМЕР_3 , виникло на підставі довіреності, посвідченої 09 червня 2023 року приватним нотаріусом міського нотаріального округу Федоренко В.В., зареєстрованої в реєстрі за №1590.

Відповідно до змісту цієї довіреності, власник автомобіля ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 на виконання низки дій, у тому числі, купівлю транспортних засобів, їх обслуговування, оренду, укладення договорів страхування, отримання страхових виплат, а також представництво у судах України всіх інстанцій щодо розгляду цивільних та адміністративних справ.

Таким чином ОСОБА_1 уповноважений ОСОБА_4 виключно на представництво інтересів ОСОБА_4 як власника транспортного засобу з метою відшкодування шкоди, завданої його ( ОСОБА_4 ) майну внаслідок ДТП, та одержання належних йому грошових сум у зв`язку з цим.

Однак подання ОСОБА_1 позову про стягнення матеріальних збитків, зокрема суми франшизи, не на користь довірителя, а на власну користь, виходить за межі наданих йому повноважень та суперечить вимогам ч.3 ст.238 ЦК України.

Правовий статус ОСОБА_1 не дає йому права виступати в суді в статусі самостійного потерпілого, оскільки він не є ані власником автомобіля, ані особою, якій безпосередньо заподіяна шкода внаслідок ДТП.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування суми франшизи є юридично необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню у такому суб`єктному складі сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний позов подано ОСОБА_1 саме в інтересах довірителя ОСОБА_4 і суд не спростував презумпцію правомірності правочину представництва за цієї довіреністю, яка не визнавалася недійсною, не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи суперечать змісту позовної заяви та не спростовують правильних висновків суду про те, що згідно зі ст.237 ЦК України представництво передбачає дію від імені та в інтересах довірителя, а не на користь самого представника.

Формулювання указаної вище довіреності дозволяє ОСОБА_1 представляти інтереси ОСОБА_4 , але не передбачає права звернення з вимогою про стягнення коштів на свою користь, як це прямо заявлено у позові.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано законодавство у сфері страхування по суті позовних вимог щодо наявності підстав для стягнення франшизи із заподіювача шкоди ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Як зазначалося вище, ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із урахуванням наведеного правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Враховуючи, що правовий статус ОСОБА_1 не дає йому права виступати в суді в статусі самостійного потерпілого, оскільки він не є ані власником автомобіля, ані особою, якій безпосередньо заподіяна шкода внаслідок ДТП, то обставини щодо наявності підстав для стягнення франшизи із заподіювача шкоди ОСОБА_2 у даному випадку, не мають правового значення для вирішення справи.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі по суті позовних вимог були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сороки Михайла Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: