КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/590/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Писаної Т.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулось з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» страхове відшкодування за завдані збитки у розмірі 16 393 грн 58 коп.

Витрати по сплаченому судовому збору покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим що 14.11.2017 р. між ПрАТ «СК «Уніка» та МОГО «Миколаївський прес-клуб» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО CORPORATE» №015044/4100/0000020.

Предметом даного Договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користування та розпорядженням транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 .

23.08.2018 р. в м. Києві на вул. Шосе Набережне, 25 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , «Suzuki SX4», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та «Citroen C-Elysee», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2018 р., справа № 757/44915/18-п, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТП.

На підставі Договору страхування, водій автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Згідно з актом огляду ТЗ та рахунком ФОП ОСОБА_4 за № ЖО-6-00028 від 03.09.2018 року, вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 40 819,70 грн.

ПрАТ «СК «Уніка» перерахувало на користь ФОП ОСОБА_4 суму страхового відшкодування в розмірі 40819,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №058216 від 10.12.2018 р.

Враховуючи те, що винуватцем ДТП визнано водія автомобіля «Suzuki SX4», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована згідно полісу № АК7249674 в ПрАТ «СК «Провідна», позивач звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Згідно полісу № АК7249674 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 100 тис. грн., однак ПрАТ «СК «Провідна» виплатило позивачу лише 24 426,12 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року відмовлено ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія була застрахована, а матеріальна шкода завдана, внаслідок ДТП та виплачена позивачем не перевищує розмір ліміту за шкоду майна, встановленого у полісі відповідача, суд не вбачає підстав для задоволення позову, у зв`язку з тим, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» 29 січня 2024 року подало апеляційну скаргу.

Просило скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». Стягнути з ОСОБА_1 відшкодування за завдані збитки у розмірі 16 393 грн 58 коп та судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе, в межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, якщо завдав шкоди.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс 18) від 04 липня 2018 року.

Отже, оскільки позивачем здійснено виплату страхового відшкодування, а цивільно-правова відповідальність відповідача, винуватця ДТП, була застрахована, позивач звернувся до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА».

ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «Уніка» у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме 24426,12 грн (вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу), а відтак у страховика відповідача не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка склала 16393,58 грн, не зважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Таким чином вважається, що страховик відповідача - ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» виконав свої зобов`язання за договором/полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в межах лімітів відповідальності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2017 р. між ПрАТ «СК «Уніка» та МОГО «Миколаївський прес-клуб» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО CORPORATE» №015044/4100/0000020. Предметом даного Договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користування та розпорядженням транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 .

23.08.2018 р. в м. Києві на вул. Шосе Набережне, 25 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , «Suzuki SX4», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 та «Citroen C-Elysee», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в результаті якого було пошкоджено вказані транспортні засоби. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 26.11.2018 р., справа № 757/44915/18-п, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП, остання набрала законної сили.

ПрАТ «СК «Уніка» перерахувало на користь ФОП ОСОБА_4 суму страхового відшкодування в розмірі 40819,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №058216 від 10.12.2018 р.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія «Suzuki SX4», д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», поліс № АК7249674 та останній був чинний на момент ДТП. Відповідно до даного полісу ліміт за шкоду майна становить 100000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилався на те, що він виплатив страхове відшкодування в сумі 40819,70 грн., однак ПрАТ «СК «Провідна» виплатила позивачу в порядку регресу лише 24426,12 грн., а тому різниця між вказаними сумами повинна бути відшкодована відповідачем, при цьому згідно полісу № АК7249674 ліміт за шкоду майна становить 100000,00 грн.

Суд першої інстанції вказав, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, а оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія була застрахована, а матеріальна шкода завдана, внаслідок ДТП та виплачена позивачем не перевищує розмір ліміту за шкоду майна, встановленого у полісі відповідача, суд не вбачає підстав для задоволення позову, у зв`язку з тим, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія судді не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування").

За приписами частини другої статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом, майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка, на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та положеннями статті 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого, а тому в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що "стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією".

Колегія суддів зазначає, що у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року, справа № 686/17155/15-ц, вказав, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

У постанові від 28 червня 2023 року Верховний Суд у складі першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 757/48467/21 погодився з думкою суду апеляційної інстанції і визнав обґрунтованим висновок про те, що різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням підлягає стягненню безпосередньо із винної у ДТП особи.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, з огляду на підстави та зміст позовних вимог, не врахував принцип повного відшкодування шкоди, а також наявні докази в обґрунтування позовних вимог.

Так, з установлених судом обставин справи убачається, що страховиком відповідача (ПрАТ «СК «Провідна») було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу - автомобіля марки Suzuki SX4», д.н.з. НОМЕР_3 та сплачено на користь позивача у даній справі страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у межах встановленого страхового ліміту 100 000 грн.

Оскільки розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, у загальному порядку, тобто відповідачкою на користь позивача.

Висновки суд першої інстанції про недоведеність позивачем розміру заподіяння матеріальної шкоди не відповідають обставинам справи, а також суперечать долученими представником позивача до позову письмовим доказам, які зазначені вище і не спростовані будь-яким чином відповідачкою.

Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанції у відповідності до положень частини 1 статті 376 ЦПК України - скасуванню, із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка".

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог також наявні підстави для ухвалення нового судового рішення щодо стягнення судового збору.

Зокрема, з ОСОБА_1 на користь ПАТ "СК "Уніка" підлягає стягненню за подання позовної заяви 2481 грн судового збору.

Згідно із частиною 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги із відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 721,50грн.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» страхове відшкодування за завдані збитки у розмірі 16 393 грн 58 коп. матеріальної шкоди та 6 202,50 грн судового збору

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.М. Ратнікова

Т.О. Писана