КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/8211/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року ухвалене у місті Києві під головуванням судді Коренюк А.М. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 23 700 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 4 193,20 грн, 3% річних у розмірі 1 212,35 грн, а також витрати по сплаті судового збору - 3 028 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачі є мешканцями квартири АДРЕСА_1 , а відтак є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно договору дарування від 06 жовтня 2023 року ОСОБА_3 є власником квартири.

30 січня 2024 між ТОВ «Євро-Реконструкція» та ОСОБА_3 підписано заяву - приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води та заяву - приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Так, відповідач своєчасно з жовтня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованості, яка станом на 01 червня 2024 року складає 23 700 грн.

Крім того, відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України, зобов`язана також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в розмірі 5 572,30 грн та 3% річних у розмірі 1 507,68 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» 4 193,20 грн - інфляційну складову боргу, 1 212,35 грн 3% відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, всього - 5 405,55 грн. У решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» 3 028 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, відповідачі не несуть солідарну відповідальність за виниклу заборгованість, оскільки відповідач ОСОБА_3 став власником квартири лише з жовтня 2023 року, а отже не може нести відповідальність за попередній період коли він не був власником.

Вважає, що оскільки з жовтня 2023 року по березень 2024 року заборгованість складала лише 2 822,31 грн, відповідно з загального розміру основної заборгованості лише 11,9 %, а враховуючи, що основний борг був сплачений до дня ухвалення рішення, розмір судового збору, що може бути стягнутий у відповідному відношенні розмірі має складати 360,33 грн. Проте судом безпідставно стягнуто весь судовий збір.

Апелянт наголошує, суд першої інстанції не врахував обставини на які він посилався у відзиві на позовну заяву, зокрема вказував, що в період з 2017 по 2018 рік в квартирі температура була нижча ніж передбачено нормами. В повному обсязі послуги з постачання теплової енергії у вигляді опалення не надавалось. Мешканці будинку постійно звертались зі скаргами на неякісне опалення. Вказував, що не сплачував своєчасно кошти у зв`язку із наданням неякісних послуг.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року та ухвалити нове, яким змінити рішення суду в частині рішення стягнення з ОСОБА_1 , індексу інфляції та трьох відсотків річних, яким відмовити в задоволенні цієї частини рішення. Змінити розмір стягнутого судового збору.

25 березня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ТОВ «Євро - реконструкція» - Серенкова Д.Ю. на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Вказує, що ТОВ «Євро - реконструкція» визнало ту обставину, що заборгованість на етапі розгляду справи було сплачено зі сторони відповідачів. Разом з тим, ними не було добровільно погашено 3 річних та інфляційну складову, а тому судом першої інстанції правомірно було прийнято рішення про стягнути вказані суми з ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки в період нарахування вказаних зобов`язань саме ОСОБА_4 являвся власником квартири..

Посилання щодо ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальні послуги вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернень до ТОВ «Євро - реконструкція» щодо не надання в належній якості комунальних послуг, а також відсутні пред`явлені акти претензії, а відтак підстав для зменшення розміру плати за житлово - комунальні послуги, звільнення від інфляційної складової та 3 % річних нарахованих до заборгованості відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 з 06 жовтня 2023 року є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_1 є зареєстрованим мешканцем квартири (а.с.29), отримують житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому не виконують зобов`язання по їх оплаті, чим спричинили позивачу, який є організацією, що обслуговує даний будинок в частині надання вказаних послуг, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за теплопостачання станом на 01 червня 2024 року, яка становить 23 700 грн за період з жовтня 2017 року.

Окрім того, позивачем ставиться вимога про стягнення 4 193,20 грн - індексу інфляції та 1 212,35 грн - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, а всього - 29 103,55 грн.

У відповіді на відзив відповідачів на позовну заяву від 26 грудня 2024 року позивач вказав, що, враховуючи сплачену суму боргу відповідачами 23 700 грн - за теплопостачання з централізованого опалення, набуття права власності на квартиру ОСОБА_3 лише 06 жовтня 2023 року, позивач, просить стягнути з ОСОБА_1 4 193,20 грн - індексу інфляції та 1 212,35 грн - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Євро - реконструкція»щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, мотивував своє рішення тим, що у зв`язку із сплаченою сумою боргу відповідача та зважаючи на позицію позивача про підтримання вимог лише в частині стягнення інфляційної складової та 3 % річних та враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Таке за змістом положення містила ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону чинної до 10 грудня 2017 року.

Правилами встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Згідно з ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що у відповідачів наявна заборгованість зі сплати послуг з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії, а також гарячого водопостачання та наявність порушеного права ТОВ «Євро-Реконструкція» в цій частині вимог.

Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та гарячого водопостачання із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.

У постанові Верховного суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Суд відзначає, що співвласники квартири у багатоквартирному будинку повинні усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на них обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу.

Платежі, встановлені у ч. 2 ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер.

Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 , від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі реалізував своє право на пред`явлення позову до відповідачів про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат як до власників квартири.

Перевіривши наданий розрахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з жовтня 2017 року по травень 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 , апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат було здійснено помісячно, як то вимагає закон.

Крім того, позивачем при здійсненні вказаного розрахунку було також враховано положення постанови Кабінету Міністрів України №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року, відповідно до якої з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Так, із надано розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем не здійснювались нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат починаючи з лютого 2022 року.

Приймаючи рішення у справі, судом першої інстанції враховано, що відповіддю на відзив на позовну заяву позивач визнав обставину, що заборгованість за послугу постачання теплової енергії на етапі розгляду справи було сплачено зі сторони відповідачі, а тому підтримав вимоги лише в частині інфляційної складової та 3 % річних.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія судів апеляційного суду не приймає до уваги посилання відповідача на ту обставину, що в період з 2017 року по 2018 рік в квартирі температура була нижче ніж передбачено та мешканці будинку звертались зі скаргами на неякісне опалення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернень до позивача щодо ненадання не в повному обсязі або неналежної якості комунальні послуги, а також відсутні акти - претензії.

Також відповідачі не надають жодних доказів на підтвердження своїх доводів про отримання послуги з теплопостачання неналежної якості.

У разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі, несвоєчасно або надання послуги неналежної якості споживач має право викликати виконавця або його представника для проведення перевірки кількості та/або якості наданої послуги. За результатами перевірки якості надання послуги складається акт-претензія відповідно до Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року № 1145.

Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачів протягом спірного періоду не надходило, доказів зворотного суду не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги, що відповідачі не несуть солідарну відповідальність за виниклу заборгованість, а тому з ОСОБА_3 , який став власником квартири лише в жовтні 2023 року та не може нести відповідальність за попередній період, колегія судів апеляційного суду не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції було прийнято рішення про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат саме з ОСОБА_1 як власника квартири на період нарахуванням вище вказаних компенсаційних сум.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного розподілу судом першої інстанції судових витрат в частині стягнення із ОСОБА_5 на користь позивача колегія суддів не приймає як підставу для скасування рішення, оскільки вказані витрати на апелянта судом не покладалися, а ОСОБА_5 рішення суду в цій частині не оскаржив.

Інші посилання апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києвавід 08 січня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв