КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 381/4943/24 Головуючий у суді І інстанції: Ковалевська Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Тараненка Артема Ігоровича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року представник ТОВ «Юніт Капітал» Тараненко А.І. через систему «Електронний суд» звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором сумі 14 215,20 грн та судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.11.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №535394281 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Заповнюючи анкету заяву відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України, після чого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 8 000,00 грн на її банківську картку.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, та додаткові угоди №19, №26, №27, 31,32, які продовжували строк дії договору.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 11 842,40 грн.

23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №23/0224-01.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 року до Договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 14215,20 грн.

04.09.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №0409/24 відповідно до умов якого ТОВ "Юніт Капітал" було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу №0409/24 від 04.09.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ "Юніт Капітал" перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 14 215,20 грн.

Станом на дату подання позовної заяви, заборгованість відповідача за договором виконувалась не в повному обсязі, у зв`язку з чим у неї обліковується прострочена заборгованість, яка становить 14 215,20 грн, з яких: 8 000,00 грн заборгованість по кредиту, 6 215,20 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Дану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн та 6 000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Тараненко А.І., в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву ТОВ «Юніт Капітал» задовольнити в повному обсязі. Також просив стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 6056 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не повністю з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, а його висновки про те, що позивач не набув права вимоги до відповідача є помилковими.

Зазначав, що на виконання умов договору факторингу, первісним кредитором було передано дійсне право вимоги до відповідача за кредитним договором, яке існувало на момент такої передачі, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду на те, що в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, та відсутність доказів повернення отриманого кредиту, тому апелянт вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

У кредитному договору та додаткових угодах до нього сторонами було погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і типу процентної ставки.

Також зазначав, що кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався, а розрахунок заборгованості, проведений первісним кредитором до відступлення прав вимог, відповідачем не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості апелянт не провів, а лише заперечував факт наявності у позивача права вимоги боргу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив/

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не обґрунтовано наявність у відповідача заборгованості за відсотками в сумі 6215,20 грн за договором кредиту, як і не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами, за якими позивач просив у судовому порядку стягнути заборгованість, тому суд першої інстанцїі прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 29.11.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №535394281 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписала Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV38UP3.

Заповнюючи анкету заяву відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України, після чого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 8 000,00 гривень на її банківську картку.

Згідно з п.п.1.3. Договору Кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 8 000 грн. одразу після укладання Договору, який має бути повернено до 29.12.2021.

Пунктом 1.7 Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником, а саме до 29.12.2021.

Відповідно до п. 1.8 Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7 Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду.

29.11.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 8 000,00 грн на її банківську картку № НОМЕР_1 .

Відповідно до наданих до позовної заяви документів, а саме паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №535394281 від 29.11.2021 року встановлено: тип процентної ставки - фіксована, реальна річна ставка - 649% орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 1180 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на дату подання позовної заяви, заборгованість відповідача за договором виконувалась не в повному обсязі, у зв`язку з чим у неї обліковується прострочена заборгованість за період з 05.05.2022 року по 23.02.2024 року, яка становить 14 215,20 грн, з яких: 8 000,00 грн заборгованість по кредиту, 6 215,20 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Таким чином, укладаючи кредитний договір у такий спосіб, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо форми його укладення, що передбачено викладеними вище апеляційним судом нормами законодавства.

Однак, в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим допустила заборгованість, що послугувало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу наданих позивачем договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нового кредитора ще 28 листопада 2018 року, а сам Кредитний договір №535394281 був укладений 29 листопада 2021 року, тобто через три роки після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу з правом вимоги є похідним від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Так, 28.11.2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 75-81).

Згідно приписів п. 3.1. Договору факторингу № 28/1118-01, фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог, сплачується Фактором одним платежем протягом (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди.

Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу № 28/1118-01, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.

Відповідно до п. 8.4. Договору факторингу № 28/1118-01, даний договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін.

Додатковою угодою № 19 від 28.11.2019 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, сторони внесли зміни в п. 8.2., яким погодили, що строк дії договору закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а.с. 86).

Додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції (а.с. 87-93).

Додатковою угодою № 27 від 31.12.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 року включно (а.с. 97).

31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023року (а.с. 98).

31 грудня 2023 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с. 99).

Як вбачається із Реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 535394281 від 29.11.2021 року на суму 11842,40 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн, заборгованість за відсотками - 3842,40 грн (а.с. 100-101).

23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 32/0224-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року (а.с. 106-112).

Відповідно до п. 4.1 договору факторингу право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку договору.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 року до Договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 14215,20 грн (а.с. 115-117).

04.09.2024 року ТОВ «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 0409/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с. 119-125).

За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 є невід`ємною частиною договору (пункту 1.1.).

Відповідно до п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до фактора (ТОВ «Юніт Капітал») прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 0409/24 від 04.09.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 14215,20 грн (а.с. 129-134). Даний факт підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 0409/24 від 04.09.2024 року (а.с. 135).

З огляду на викладені обставини, вбачається, що укладаючи договори факторингу, сторони цих договорів обумовили умову, яка полягає у тому, що передача права вимоги здійснюється на підставі Реєстру прав вимог, які є невід`ємним додатком до договорів факторингу, у яких зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними. Окрім цього, невід`ємними додатками договору є додаткові угоди, якими продовжувався строк дії договору факторингу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що за договором факторингу було здійснено передачу права невизначених вимог, оскільки на момент його укладення у ТОВ «Таліон Плюс» не тільки було відсутнє право вимоги до відповідача, а на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем, адже укладання договорів факторингу до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договори факторингу були чинними, якими передбачено обставини внесення змін до договорів, шляхом укладення додаткових угод на підставі спільної згоди, що не позбавляло можливості здійснити передачу прав вимоги у період дії договору факторингу. При цьому, право вимоги за кредитним договором № 535394281 від 29.11.2021 року були передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Онлайн Фінанс», а в подальшому позивачу ТОВ «Юніт Капітал» на підставі реєстрів прав вимог, які оформлені належним чином.

При цьому, відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, право вимоги означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (а.с. 75).

Розділом 4 вказаного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно п. 4.1. право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку (а.с. 76).

Аналогічні умови зазначено і в договорах факторингу, укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Відтак, умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.

Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, а умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстри прав вимоги у межах зазначеної справи були підписані під час строку дії договорів факторингу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до наступних кредиторів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є позивач, належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит в обумовленій сумі, тоді як відповідач неналежно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість у сумі 14215,20 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Таким чином, ухвалене судом першої інстанції рішення, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Що стосується судових витрат на правову допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Звертаючись до суду першої інстанції, ТОВ «Юніт Капітал» у позовній заяві заявляло вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн, а також визначило розмір судових витрат в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу у матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09.09.2024 року, укладений ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», яким клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 143-145); протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09.09.2024 року (а.с. 146); додаткову угоду № 2 до договору про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09.09.2024 року (а.с. 147-150); акт прийому-передачі наданих послуг від 09.09.2024 року на суму 6 000 грн. (а.с. 151, 152).

В суді апеляційної інстанції до апеляційної скарги було долучено представником апелянта акт прийому-передачі наданих послуг в суді апеляційної інстанції від 04.04.2025 року на суму 6000 грн (а.с. 196).

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Таким чином, аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої та апеляційної інстанції, визначений адвокатом є дещо завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 14215,20 грн, тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 12000 грн є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 3 000 грн.

Що стосується судових витрат в частині сплаченого позивачем судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн за подання позовної заяви (а.с. 17) та 3633,60 грн за подання апеляційної скарги на рішення суду (а.с. 207).

Оскільки, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_2 , з останньої підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 422, 40 грн та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Тараненка Артема Ігоровича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 535394281 від 29.11.2021 року у розмірі 14215 (чотирнадцять тисяч двісті п`ятнадцять) грн 20 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», місцезнаходження юридичної особи: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови складено «12» червня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов