ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/514/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участю секретаря - Дідух М.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні у м.Тернополі цивільну справу №607/17429/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року, постановлену суддею Ромазаном В.В., повний текст якої складено 21 березня 2025 року, про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, товариство з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія» про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із вказаним позовом, в якому просив зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_3 , який накладено постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Легус Т.М. НОМЕР_1 від 18.01.2016.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 09.09.2007 між ТОВ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №67/2007-Ф та договір іпотеки. 03.12.2019 між ТОВ «КБ «Надра» та ТОВ «Галицька фінансова компанія» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «Галицька фінансова компанія» перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки №67/2007-Ф від 09.09.2007. 30.01.2020 між ТОВ «Галицька фінансова компанія» та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення прав вимоги за вказаними договорами, відповідно до якого до ОСОБА_4 перейшло право вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки №67/2007-Ф від 09.09.2007. У липні 2024 року позивачу стало відомо, що 18.01.2016 державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління Тернопільської області прийнято постанову НОМЕР_1 про арешт всього майна боржника ОСОБА_3 . Заборгованість за кредитним договором №67/2007-Ф від 09.09.2007 позивачем погашена у повному обсязі, виконавче провадження завершене, у зв`язку із чим відсутні підстави продовження чинності арешту майна позивача. Позивач звертався із заявами до органів ДВС, однак йому було роз`яснено, що такий арешт може бути знятий на підставі рішення суду. На час звернення із позовом за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно позивача, порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватись і розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, підстави для продовження обтяження на майно відсутні.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2025 провадження у даній цивільній справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Роз`яснено ОСОБА_3 право на звернення в суд із скаргою в порядку розділу VII ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав на неї апеляційну скаргу. Вважаючи її незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена із порушенням норм процесуального права просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема зазначає, що у даній справі наявний спір про право, оскільки ОСОБА_4 не зверталася до Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління Тернопільської області з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та не відомо чи звернеться.

Крім того вказує, що у постанові про накладення арешту на майно наявні орфографічні помилки, заборгованість за кредитним договором №67/2007-Ф від 09.09.2007 апелянтом погашена у повному обсязі, а виконавче провадження завершено, у зв`язку з чим арешт майна апелянта порушує право власності останнього.

У відзиві на апеляційну скаргу Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції просить повернути апеляційну скаргу без розгляду, оскільки ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду зі скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

В судове засідання сторони по справі не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про місце та час розгляду заяви.

Згідно частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд даної справи без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду таким вимогам відповідає.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду у цивільній справі №607/7569/14 від 01.10.2014 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №67/2007-Ф від 09.02.2007 в розмірі 88284.45 доларів США, що в еквіваленті становить 1143744 грн, звернути стягнення на користь ПАТ КБ «Надра» на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 78.1 кв.м., житловою 41.4 кв.м., яка належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 24.11.2006 та зареєстрованого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 24.11.2006 за №1330, з реалізацією предмету іпотеки з прилюдних торгів за ціною, що буде визначена відповідно до положення Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з вказаним судовим рішенням, 09.02.2007 між ВАТ КБ «Надра», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №67/2007-Ф, згідно якого останній отримав кредит у сумі 700000 доларів США на строк до 09.02.2022 під 14.49% річних.

Також як вбачається із договору про відступлення права вимоги №20/20 від 20.01.2020, укладеного між ТОВ «Галицька фінансова компанія», яка є правонаступником ПАТ КБ «Надра» на підставі договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави від 03.12.2019 та ОСОБА_4 , в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «Галицька фінансова компанія» після повної оплати ОСОБА_4 суми, визначеної в пункті 4.1 цього договору, передає (відступає) на користь ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 набуває право вимоги до Боржника (позичальника ОСОБА_3 ) за кредитним договором №67/2007-Ф від 09.02.2007, за відступлення якого зобов`язується сплатити ТОВ «Галицька фінансова компанія» суму, визначену в п.4.1 цього договору, на умовах і у строки, визначені цим договором.

Також судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №607/7569/14, виданого Тернопільським міськрайонним судом від 22.01.2015, згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №67/2007-Ф від 09.02.2007 в розмірі 1143744 грн звернуто стягнення на користь ПАТ «КБ «Надра» на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 78.1 кв.м., житловою 41.4 кв.м., яка належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 24.11.2006 та зареєстрованого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 24.11.2006 за №1330, з реалізацією предмету іпотеки з прилюдних торгів за ціною, що буде визначена відповідно до положення Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови), 31.05.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника). Під час примусового виконання судового рішення від 22.01.2015 державним виконавцем винесено спірну постанову про арешт майна, на яке було звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №67/2007-Ф від 09.02.2007 в розмірі 1143744 грн, боржником у якому є позивач.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні НОМЕР_1, на майно якого накладено арешт постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління Тернопільської області Легус Т.М. від 18.01.2016, тому у даному випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Тобто ОСОБА_3 не може бути позивачем у цій справі і така справа не підлягає розгляду у позовному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Предметом спору у цій справі є дії органів державної виконавчої служби під час вчинення виконавчих дій, зокрема, щодо накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Утім, у матеріалах цієї справи відсутнє судове рішення або рішення іншого органу (посадових осіб), на виконання якого видано виконавчий документ і державним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 та накладено арешт.

Проте у цій справі з такою вимогою звернувся сам боржник, якому належить іпотечне майно. При цьому з матеріалів справи не вбачається існування спору щодо права власності на це майно у іншої, крім ОСОБА_3 , особи. Тобто посилання останнього у позовній заяві на норми цивільного законодавства щодо захисту права власності не заслуговують на увагу, оскільки ним не визначено особи, яка порушує це право, що свідчить про відсутність спору про право.

Таким чином, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 18.05.2022 року у справі №642/4263/21.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2025 про закриття провадження у справі прийнята судом у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року.

Головуючий

Судді