Провадження №2/359/1518/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

встановив:

1. Зміст доводів пред`явленого позову.

В грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та посилався на те, що в період часу з 3 жовтня 2003 року до 17 вересня 2021 року він перебував у шлюбі зі ОСОБА_1 . Відповідач відповідно до договору №SAMDNWFD700 від 17 серпня 2020 року за квитанцією від 15 вересня 2020 року помістила депозитний вклад в розмірі 60 доларів США. Відповідно до іншого договору №SAMDNWFD300 від 15 вересня 2020 року ОСОБА_1 за квитанцією від 15 вересня 2020 року помістила депозитний вклад в розмірі 2000 євро. Грошові кошти на депозитних рахунках є спільним сумісним майном подружжя. Вказані кошти не були передані ОСОБА_2 та були використані відповідачем не в інтересах сім`ї.

Тому позивач просить суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, стягнути зі ОСОБА_1 на його користь 30 доларів США та 1000 євро, що становить половину від загальної суми депозитів за договорами №SAMDNWFD700 від 17 серпня 2020 року та №SAMDNWFD300 від 15 вересня 2020 року.

2. Інформація про рух цивільної справи.

Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2024 року (а.с.22) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_2 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 20 січня 2025 року (а.с.25) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 4 квітня 2025 року (а.с.83) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

ОСОБА_2 не з`явився у судове засідання та подав заяву (а.с.42-44), в якій він підтримує позов та просить суд розглянути цивільну справу в його відсутності.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечує проти задоволення позову Представник відповідача ОСОБА_3 подала відзив (а.с.45-51), в якому також заперечує проти задоволення позову та посилається на те, що станом на кінець 2020 року стосунки у подружжя вже погіршились, оскільки позивач вчиняв домашнє насильство щодо ОСОБА_1 . Однак грошові кошти за депозитними рахунками №SAMDNWFD700 від 17 серпня 2020 року та №SAMDNWFD300 від 15 вересня 2020 року були зняті ще під час перебування ОСОБА_2 та відповідача у зареєстрованому шлюбі. Позивач не надав докази на підтвердження того, що вони були витрачені у власних інтересах ОСОБА_1 . Тому відповідач та її представник ОСОБА_3 просять відмовити у задоволенні позову.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

3 жовтня 2003 року ОСОБА_2 та відповідач уклали шлюб. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 вересня 2021 року (а.с.10-13) шлюб, укладений між сторонами, було розірвано.

17 серпня 2020 року ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» уклали договір №SAMDNWFD700 (а.с.15-16), за яким відповідач передала банку кошти для розміщення на депозитному вкладі строком на 3 місяці з можливістю пролонгації. Згідно з п.3.1 дія договору припиняється з виплатою всієї суми вкладу. З квитанції від 15 вересня 2020 року (а.с.17) вбачається, що ОСОБА_1 на виконання вказаного договору внесла на депозитний рахунок 60 доларів США.

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» уклали договір №SAMDNWFD300 (а.с.18-19), за яким відповідач передала банку кошти для розміщення на депозитному вкладі строком на 3 місяці з можливістю пролонгації. Згідно з п.3.1 дія договору припиняється з виплатою всієї суми вкладу. З квитанції від 15 вересня 2020 року (а.с.20) вбачається, що ОСОБА_1 на виконання вказаного договору внесла на депозитний рахунок 2000 євро.

Спірні правовідносини регулюються главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

4. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішення спору.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18), у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її оспорює. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.21 постанови №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, грошові кошти (вклади), внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст.61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України грошові кошти, які ОСОБА_1 внесла на депозитні рахунки на виконання договорів №SAMDNWFD700 від 17 серпня 2020 року та №SAMDNWFD300 від 15 вересня 2020 року, були спільною сумісною власністю подружжя.

Зі змісту довідки / виписки за договором №SAMDNWFD700 за період з 17.08.2020 до 29.01.2025 (а.с.75) вбачається, що 29 березня 2021 року ОСОБА_1 була здійснена виплата АТ КБ «ПриватБанк» за договором в розмірі 1001 долар США 70 центів. Зі змісту іншої довідки / виписки за договором №SAMDNWFD300 за період з 17.08.2020 до 29.01.2025 (а.с.76) вбачається, що 9 березня 2021 року ОСОБА_1 була здійснена виплата АТ КБ «ПриватБанк» за договором в розмірі 1600 євро, а 24 березня 2021 року в розмірі 400 євро 8 євроцентів. Тобто, усі наявні на депозитних рахунках грошові кошти за договорами №SAMDNWFD700 від 17 серпня 2020 року та №SAMDNWFD300 від 15 вересня 2020 року були зняті ОСОБА_1 у період шлюбу з позивачем.

Аналіз ст.65 СК України свідчить про існування презумпції розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, зокрема і здійснення витрат в інтересах сім`ї. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_2 не спростував вказану презумпцію та не довів того, що грошові кошти, зняті відповідачем у період шлюбу, використані не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби. В такому випадку відсутні підстави для поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, зокрема грошових коштів, що були розміщені на депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 . Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі №761/32404/14-ц, відповідно до якої у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та стягнення зіОСОБА_1 на користь позивача 30 доларів США та 1000 євро. Тому у задоволенні позову, пред`явленого ОСОБА_2 , належить відмовити.

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З довідки до акта МСЕК серії АВ №1062034 від 7 липня 2023 року (а.с.9) вбачається, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи. На підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок за пред`явлення позову. Оскільки у задоволенні пред`явленого ОСОБА_2 позову відмовлено, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відмовити.

Повний текст рішення суду складений 16 червня 2025 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта