Справа № 2/1522/8661/11
Провадження № 4-с/522/29/25
УХВАЛА

22 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеса у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІН ФІНАНС», про визнання неправомірними дії та бездіяльність приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 25.02.2025 року через систему Електронний суд надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІН ФІНАНС», про визнання неправомірними дії та бездіяльність приватного виконавця, а саме:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича у виконавчому провадженні № 75746841 щодо визначення вартості нерухомого майна, здійсненого на підставі звіту про оцінку майна від 25.10.2024 року, що складений суб`єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова група «АГРО ЕКСПЕРТ» щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ж станом на 23.10.2024 року;

- визнати недійсною та скасувати оцінку нерухомого майна, що здійснена на підставі звіту про оцінку майна від 25.10.2024 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова група «АГРО ЕКСПЕРТ» щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 ж станом на 23.10.2024 року;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича провести повторну оцінку нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: нежитлових приміщень загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо не надіслання на адресу ОСОБА_2 повідомлення про результати визначення вартості арештованого майна а саме: нежитлових приміщень загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер 101, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги зазначено, що з інформації розміщеної на офіційному сайті «СЕТАМ» (https://setam.net.ua/auction/563070) ОСОБА_1 стало відомо, що 08.08.3024 року Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича відкрито виконавче провадження № 75746841 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/8661/11, виданий 20.08.2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІН ФІНАНС») заборгованість за Договором кредитної лінії у сумі 67 943.92 євро, пені в сумі 87 246,82 грн., та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. 21.08.2024 року приватним виконавцем Білецьким I.М. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 10.09.2024 року приватний виконавець Білецький I.М. виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та залучив для проведення оцінки зазначеного вище арештованого майна - ПП «Консалтингова група «АГРО ЕКСПЕРТ». 25.10.2024 року, оцінювачем ПП «Консалтингова група «АГРО-ЕКСПЕРТ» виготовлено Звіт про оцінку майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ж станом на 30.04.2024 року. Згідно висновку про вартість майна вартість об`єкта оцінки склала: 10 172 000, 00 (десять мільйонів сто сімдесят дві тисячі) грн. без врахування ПДВ. Разом з цим, Приватним виконавцем Білецьким Ігорем Мироновичем не ознайомлено боржника, як сторону виконавчого провадження про вартість вказаного вище майна, що свідчить про недотримання приватним виконавцем Білецьким I.М. вимог частини 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». 20.12.2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Цукорник С. ознайомилася зі Звітом про оцінку майна (об`єкт оцінки нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Вважає, що вартість майна зазначена у звіті про незалежну оцінку майна від 25.10.2024 року, визначена суб`єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова група «АГРО-ЕКСПЕРТ», не відповідає ринковій вартості подібних на ринку об`єктів, суттєво занижена, проведена з порушенням Закону України «Про оцінку майна», Національного стандарту № 1 «Загальні оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, та Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановоюКабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, що в свою чергу призводить до грубого порушення прав та свобод боржника ОСОБА_3 .

Разом з тим, винесення приватним виконавцем постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності здійснено передчасно, без дотримання вимог Закону. У зв`язку з тим, вважає дії та рішення приватного виконавця Білецького І.М. неправомірними, такі здійснені з порушенням вимог законодавства.

Матеріали скарги суддя отримала 26.02.2025 року.

Разом зі скаргою представник скаржника надала клопотання про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на неправомірні дії та бездіяльність приватного виконавця.

До суду 26.02.2025 року від представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвоката Кусого А.В. надійшло клопотання про залишення скарги без розгляду.

Ухвалою суду від 03.03.2025 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 20.03.2025 року.

До суду 18.03.2025 року від представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвоката Кусого А.В. надійшли заперечення на скаргу, згідно яких просив залишити скаргу без розгляду у зв`язку з пропуском строку, а у випадку не залишення скарги без розгляду, відмовити у її задоволені у повному обсязі.

В обґрунтування заперечень зазначено, що представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 20.12.2024 року не змінює моменту (як мінімум з 16.12.2024р. якщо не брати до уваги що особа просто не отримує поштову кореспонденцію) коли особа довідалась або могла довідатись, як вона вважає, про порушення її права або свободи. Тобто скарга мала б бути подана до 26.12.2024р., проте її подано лише 30.12.2024р. з пропущеним строком і клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою не подано. 24.02.2025 року представник скаржника у своєму клопотанні просить поновити ОСОБА_1 строк на звернення до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу.Жодних обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з цією скаргою, не вказано і доказів на їх підтвердження в матеріалах справи відсутні.Скаржник зазначає, що з метою перевірки правильності оскаржуваного Звіту ОСОБА_4 звернулася до рецензента для проведення рецензування звіту про оцінку майна від 25.10.2024 року, який виготовлений ПП «Консалтингова група «АГРО-ЕКСПЕРТ», а саме: нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки станом на день подання вказаної скарги рецензія ще не отримана, останню буде долучено до матеріалів справи. В судові справи по скаргах (як першу так і другу) додано рецензію, від 14 січня 2025 року яка проведена рецензентом - ТОВ «Київська оціночна компанія». В п. 1 Розділу 2 Рецензії зазначено, що підставою проведення оцінки є договір 13/01/2025 від 13 січня 2025 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Київська оціночна компанія». Тобто рецензія на звіт замовлена тільки 13.01.2025р. в Київської компанії, яка рецензувала висновок по об`єкту з міста Львів. Можна прийти до висновку, що рецензія, про яку зазначалось у скарзі від 30.12.2024р., не підійшла скаржнику оскільки підтверджувала висновки про вартість зробленому у звіті, тому була замовлена інша рецензія в компанії, яка погодилась зробити потрібний скаржнику висновок.Рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника (див. висновки Верховного Суду в постанові від 27.08.2020 року у справі № 295/11078/14-ц та від 29.04.2020 року у справі № 826/6706/18).Саме рецензія на звіт про визначення вартості майна є належним та допустимим доказом неповноти, неправильності виконання та невідповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна. Також зауважує, що рецензії на звіт скаржником не надано, і всі доводи зводяться до припущень. Сама по собі незгода з визначенням вартості майна не може бути доказом у справи . Водночас відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 10 березня 2021 року у справі № 363/1075/20 і від 25 березня 2021 року у справі № 450/1858/15, звіт проведений на замовлення боржника не може бути підставою для оскарження дій приватного виконавця з визначення вартості майна.Тому належних і достатніх доказів невідповідності оскаржуваного звіту вимогам закону та наявності у ньому недоліків й заниження вартості майна скаржником суду станом на 21.01.2025р. не надано.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Одесі та Одеській області розгляд справи, призначений на 20.03.2025 року, відкладено на 27.03.2025 року.

У судове засідання 27.03.2025 року з`явилися представник ОСОБА_1 - адвокат Цукорник С.Г. та представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвокат Кусий А.В. ТОВ «ФК «Він Фінанс» про причини неявки суд не повідомили.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Цукорник С.Г. заперечувала проти задоволення клопотання представника приватного виконавця щодо залишення скарги без розгляду, оскільки нею подано клопотання про поновлення строку на подання скарги з обґрунтуванням причин пропуску. Рецензія на звіт була замовлена 13.01.2025 року та виготовлена 14.01.2025 року. З матеріалами виконавчого провадження означилась 20.12.2024 року і в десятиденний строк було подану скаргу на звіт, суд прийняв її до розгляду. Пізніше ухвалою суд залишив скаргу без розгляду за заявою приватного виконавця через відсутність ідентифікатора. Таким чином не має пропуску строку. Приватний виконавець зловживає своїми процесуальними правами.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвокат Кусий А.В. вважає, що не надведено поважності причини пропуску строку на подачу скарги, оскільки ознайомлення з матеріалами ВП було 20.12.2024 року, скаргу було подану в останній день строку, а тоді ще не було замовлено рецензію. Ухвалою суду від 18.01.2025 року попередню скаргу залишено без розгляду. 19.01.2025 року на адресу виконавця надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами та 21.01.2025 року було надіслано лист у відповідь з можливістю ознайомлення та лише 22.01.2025 року скаржниця ознайомилась з ВП, однак ідентифікатор вони знали давно.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Цукорник С.Г. заперечувала.

Протокольною ухвалою суд згідно ст. 127 ЦПК України, враховуючи, що ухвалою суду від 18.02.2025 року було залишено скаргу без розгляду і дана скарга подана до суду 24.02.2025 року, суд задовольнив клопотання представника скаржника та поновив строк на подання скарги.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Цукорник С.Г. пояснила, що 25.10.2024 року оцінювачем було виготовлено звіт на оцінку майна (земельної ділянки у м. Львові). Вони вважають, що така вартість майна не відповідає вимогам Національного стандарту № 1 та суттєво є заниженою, атому повинна бути скасована. Стандарт передбачає особистий огляд об`єкту оцінки, але такий огляд фактично не було проведено. Визначена ціна не відповідає ринковій вартості. Також зазначила, що вони долучили рецензію, яка є негативною, звіт має значні недоліки, що вплинули на вартість оцінки майна та її примусової реалізації. Вартість майна становить 28 000 000 грн., тобто є суттєва різниця. Також була визначена вартість і на замовлення стягувача 28 460 000 грн.

Оголошено перерву до 17.04.2025 року у зв`язку з замінуванням Приморського районного суду м. Одеси.

У судове засідання 17.04.2025 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Розгляд справи відкладено на 02.05.2025 року.

У судове засідання 02.05.2025 року з`явився представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвокат Кусий А.В. Від представника ОСОБА_1 - адвоката Цукорник С.Г. надійшла заява про відкладення розгляду справи. ТОВ «ФК «Він Фінанс» про причини неявки суд не повідомили.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвокат Кусий А.В. заперечував проти відкладення розгляду справи, вважав, що можливо розглядати скаргу за відсутності представника скаржниці.

Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання представника скаржниці та відклав розгляд справи на 07.05.2025 року.

До суду 06.05.2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Цукорник С.Г. надійшло клопотання про стягнення судових витрат.

У зв`язку зі знаходженням судді Домусчі Л.В. у відпусті розгляд справи, призначений на 07.05.2025 року, відкладено на 22.05.2025 року.

У судове засідання 22.05.2025 року з`явилися представник ОСОБА_1 - адвокат Цукорник С.Г. та представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвокат Кусий А.В. ТОВ «ФК «Він Фінанс» про причини неявки суд не повідомили.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвокат Кусий А.В. усно заявив клопотання, згідно якого просив залишити скаргу без розгляду на підставі ч. 5 ст. 448 ЦПК України, оскільки зазначений в скарзі ідентифікатор виконавчого провадження недійсний, тобто відсутній доступ до виконавчого провадження, що є порушенням ч. 3 ст. 448 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Цукорник С.Г. зауважила, що є одна помилка у букві (замість «А» вказано «Ф») в ідентифікаторі, а тому застосування ч. 5 ст. 448 ЦПК України буде надмірним формалізмом. Це є лише опискою. Усно виправила зазначену описку в номері ідентифікатора ВП.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвокат Кусий А.В. заперечував та просив повернути без розгляду скаргу.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвокат Кусий А.В. пояснив, що в звіті є фото приміщення, а в рецензії є тільки деякі пункти, які не зазначено в жодному звіті. Ці зауваження є поверхневими. Висновок зроблений на замовлення боржника. ОСОБА_1 перешкоджає у реалізації майна. Це приміщення здається в оренду і ці кошти не йдуть на погашення заборгованості за рішенням суду. Був огляд приміщення, там були орендарі. Також просить стягнути судові витрати у розмірі 20 000 грн.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Цукорник С.Г. щодо рецензії зазначила, що суб`єктивна думка, вважає, що рецензія є негативною і виконавець не був позбавлений можливості самостійно замовити рецензію. Висновки експерта є дійсними станом на час звіту (жовтень 2024 року). Щодо внутрішнього огляду приміщення його не було, там тільки 4 фото, які не з фасаду. Неправильно був визначений стан приміщення.

Ухвалою суду від 22.05.2025 року усне клопотання представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвоката Кусого А.В. про залишення скарги без розгляду залишено без задоволення.

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, № 1404-VIII (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості - задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ «Імексбанк» з ОСОБА_1 заборгованість за Договором кредитної лінії № 497 від 29.03.2007 року у сумі 67 943,92 євро.

Стягнуто на користь ПАТ "Імексбанк" з ОСОБА_1 пеню, нараховану за неналежне виконання зобов`язань за Договором кредитної лінії № 497 від 29.03.2007 року у сумі 87 246,82 грн.

Стягнуто на користь ПАТ "Імексбанк" з ОСОБА_1 1 700,00 грн. судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2013 року та від 15 лютого 2021 року та від 05 травня 2021 року Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року залишено без змін.

20.08.2013 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 2/1522/8661/11.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року, яка набрала законної сили, замінено стягувача ПАТ «ІмексБанк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчих листах, виданих на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року.

Поставною Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.10.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 травня 2021 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.11.2021 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Імексбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до наказу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» № 55-к від 25.07.2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з 25.07.2024 року перейменовано у ТОВ «Він Фінанс».

08.08.2024 року Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича відкрито виконавче провадження № 75746841 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/8661/11, виданий 20.08.2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Він Фінанс») заборгованість за Договором кредитної лінії у сумі 67 943,92 євро, пені в сумі 87 246,82 грн., та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

21.08.2024 року приватним виконавцем Білецьким I.M. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

10.09.2024 року приватний виконавець Білецький І.М. виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та залучив для проведення оцінки зазначеного вище арештованого майна - ПП «Консалтингова група «АГРО-ЕКСПЕРТ», яка була направлена сторонам виконавчого провадження відповідно до вимог ст. 28 Закону.

25.10.2024 року оцінювачем ПП «Консалтингова група «АГРО-ЕКСПЕРТ» виготовлено Звіт про оцінку майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ж станом на 30.04.2024 року. Згідно висновку про вартість майна вартість об`єкта оцінки склала: 10 172 000,00 грн. без врахування ПДВ.

20.12.2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Цукорник С.Г. ознайомилася зі Звітом про оцінку майна (об`єкт оцінки нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Щодо не направлення приватним виконавцем на адресу боржника повідомлення про вартість майна.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що адреса боржника ОСОБА_1 АДРЕСА_2 . в судовому засідання встановлено з пояснень представників, що повідомлення про вартість майна приватним виконавцем надіслано простою кореспонденцією, що відповідає вимогам законодавства, проте боржниця не отримала такого повідомлення. Посилання представника скаржника на невідповідність в адресі боржника поштового індексу не є належною підставою для задоволення скарги з цих підстав.

Виходячи з норми закону (ч. 5 ст. 57 Закону) суд не вбачає протиправних дій з боку приватного виконавця в частині не направлення повідомлення про вартість майна.

Щодо протиправності звіту.

Засадами виконавчого провадження є також верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність тощо, відповідно до яких виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.

Пунктами 6, 15, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною 1 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

Відповідно до частини 3 статті 57 Закону у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Згідно частини 4 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

У відповідності з приписами частини 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно (частина 6 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 у справі № 821/197/18/4440/16, від 12.06.2019 у справі № 308/12150/16-ц.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Визначення вартості майна, оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. З Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні).

Згідно із частиною 4 статті 3 зазначеного Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлено у статті 12 цього Закону.

Підставою для проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина 1 статті 10, частина 1 статті 11 Закону України Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно із частиною 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

За змістом статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна в документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Відповідно до статті 3 Закону № 2658-III оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Тобто закон визначає певну процедуру проведення оцінки майна, яку повинен дотримуватися оцінювач.

Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2003 № 1440 (далі - Національний стандарт № 1) є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Поняття, що вживаються у цьому стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національний стандарт № 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1442 (далі - Національний стандарт № 2), також є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Отже, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади процедури оцінювання.

Згідно з положеннями пункту 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Згідно з пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із забезпеченням режиму конфіденційності згідно з умовами договору на проведення оцінки майна та з дотриманням вимог законодавства (пункт 54 Національного стандарту № 1).

Щодо підстав не здійснення оцінювачем внутрішнього огляду нежитлових приміщень.

За змістом пункту 56 Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі. Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Відповідно до пункту 15 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

В оскаржуваному звіті (сторінка 3) зазначено наступне: «Огляд оцінюваного майна проведено керівником СОД. Фотофіксація об`єкта оцінки наведена нижче у звіті». Та наведено 4 фото фасаду нежитлового приміщення.

У постанові Верховного Суду від 19 червня 2023 року у справі № 909/121/22 зазначено, що «обов`язок оцінювача щодо здійснення особистого огляду об`єкта оцінки прямо передбачений чинним законодавством. Верховний Суд акцентує, що ознайомлення з об`єктом оцінки полягає в дослідженні оцінювачем вихідних даних (кількісних, якісних показників) та іншої інформації, необхідної для здійснення оцінки, та в особистому огляді оцінювачем об`єкта оцінки, що в кінцевому результаті безпосередньо може вплинути на визначення вартості оцінюваного майна та, відповідно, призвести до реалізації описаного та арештованого майна за заниженою/ завищеною ціною, а відтак і на достовірність та об`єктивність оцінки майна. У свою чергу замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці, на законних підставах, отримання ним (замовником) необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки».

В оскаржуваному Звіті зазначено: «Огляд оцінюваного майна проведено керівником СОД. Фотофіксація об`єкта оцінки наведена у звіті». При цьому дійсно вбачається наявність тільки 4 фото нежитлового приміщення лише фасаду приміщення.

В судовому засідання представник приватного виконавця визнав, що оцінювач потрапив в приміщення боржника не представившись , не повідомивши про свою мету, а навпаки, заявив орендарям приміщення що він зайшов в приміщення з метою потрапляння до розташованого там пошто мату.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу до оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна в будь-якому випадку передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом забезпечення доступу до нього.

Подібні за змістом висновки зробив Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10 (провадження № 61-19310св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі №753/3055/18 (провадження № 61-15879св20), від 19 травня 2021 року у справі № 523/17998/17 (провадження № 61-2406cв19).

Відповідно до пункту 15 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

У матеріалах справи немає доказів того, що виконавець чи оцінювач зверталися до боржника з вимогою забезпечити доступ оцінювача до об`єкта для його об`єктивної оцінки.

Суд , враховуючи встановлені факти, погоджується з доводами скаржника та виходить із того, що експертна оцінка спірного нерухомого майна була проведена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду нерухомого майна, зокрема його внутрішнього огляду з відповідною фіксацією, що могло вплинути на визначення вартості оцінюваного майна та, відповідно, призвести до реалізації описаного та арештованого нерухомого майна за заниженою ціною.

Відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС від 10 серпня 2021 року у справі № 461/4240/17.

Щодо відповідності і правильності застосування оцінювачем під час проведення оцінки методичних підходів, методів.

Пунктами 15, 16 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі - Національний стандарт № 1) регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, та повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження.

При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку.

Відповідно до статті 36 Національного стандарту № 1 оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільше повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.

При розрахунку вартості об`єкту оцінки в оскаржуваному звіті був використаний порівняльний методичний підхід.

Оцінювач недостатньо дослідив об`єкт оцінки, у звіті не проведено належний аналіз ринку нерухомості подібних об`єктів, об`єкти порівняння не є аналогічними до об`єкту оцінки, та подібними за умовами розташування до будівлі об`єкта оцінки, порівняльні об`єкти нерухомості під №№ 2, 3, 4, 5 знаходяться значно і інших районах міста Львова, мають інші площі (об`єкт № 1 -пл. 260 кв.м., № 2 - 123 кв.м., № 3 -104 кв.м., № 4 - 123 кв.м., № 5 - 258 кв.м.), що доводить обґрунтованість доводів скаржника, що стан об`єкта оцінки є відмінним, де оцінювач не здійснював його внутрішній огляд, а відтак некоректно застосовані коригуючі коефіцієнти , що порушує принцип «релевантності» для визначення початкової вартості нерухомого майна для його реалізації.

Суд приходить до обґрунтованого висновку, що проведена ПП «Консалтингова група АГРО ЕКСПЕРТ» оцінка майна не відповідає пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1, а вказаний звіт про оцінку майна не можна вважати достатньо обґрунтованим та об`єктивним.

При цьому суд доходить до висновку про визнання недійсною оцінки нерухомого майна - нежитлових приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , проведеної ПП «Консалтингова група АГРО ЕКСПЕРТ» у межах процедури виконавчого провадження, з огляду на розбіжність у визначенні орієнтованої вартості зазначеного майна і з метою недопущення реалізації описаного й арештованого майна за заниженою ціною, може завдати суттєвих збитків як стягувачу у вигляді неотриманого доходу, так і боржнику - у вигляді передачі майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартості.

Рецензування оскаржуваного звіту про оцінку майна на замовлення скаржника.

Згідно ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) полягає в їх критичному розгляді та гаданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особа, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майні, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності.

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Вказаною статтею встановлено спеціальні вимоги щодо особи, яка здійснює рецензування звіту про оцінку майна, яке здійснюється з метою його критичного розгляду щодо повноти, правильності виконання та відповідності застосовуваних процедур.

Тобто вищезазначеним Законом передбачено, що однією із форм оцінки майна в рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оціни, який в межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника (див. висновки Верховного Суду в постанові від 27.08.2020 року у справі № 295/11078/14-д та від 29.04.2020 року у справі № 826/5706/18).

В постанові Верховного Суду від 11.03.2021 року у справі № 755/6875/18 та від 26 липня 2021 року у справі № 757/33710/14-ц зазначено, що рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки.

Законом чітко встановлено, що для визначення неналежності. необ`єктивності, невірності виконання висновку експертом законодавцем передбачено спеціальний інструмент - рецензування висновку експерта, який проводиться спеціальний суб`єктом, який має спеціальні знання та кваліфікацію.

Отже, невідповідність звіту про оцінку майна встановлюється спеціальним суб`єктом (оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 вищевказаного Закону). Результати критичного розгляду звіту про оцінку майна об?єктивовуються виготовленому таким суб`єктом звіті (рецензуванні).

Відтак, саме рецензія на звіт про визначення вартості майна є належним та допустимим доказом неповноти, неправильності виконання та невідповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

У свою чергу, Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку приватного виконавця здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності.

З метою перевірки правильності оскаржуваного Звіту ОСОБА_1 після ознайомлення з ним, звернулася до рецензента для проведення рецензування звіту про оцінку майна від 25.10.2024 року, який виготовлений ПП «Консалтингова група АГРО-ЕКСПЕРТ», а саме: нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Висновку рецензента:

- висновок про правову можливість проведення оцінки виконавцем звіту про оцінку майна: суб`єкт оціночної діяльності ПП «Консалтингова група АГРО-ЕКСПЕРТ» та оцінювач ОСОБА_7 , мають відповідні сертифікати, кваліфікаційні свідоцтва для провадження професійної оціночної діяльності на території України та мають правову можливість виконувати звіт про оцінку майна;

- висновок про обґрунтованість вибору виду вартості та її відповідність вимогам нормативно-правових актів оцінки майна: вид вартості, що визначений в звіті відповідає вимогам нормативної бази. Відповідно до вибраної методики оцінки вартість визначалась з використанням загальноприйнятих методичних підходів до оцінки майна. Обраний підхід достатньо обґрунтований;

- висновок про зібрані виконавцем звіту про оцінку вихідних даних та іншу інформацію (її повнота, достатність та розкриття у Звіті): під час проведення незалежної оцінки об`єкт оцінки був оглянутий оцінювачем безпосередньо. Звіт містить у собі 4 фотознімки, які не дають змогу ідентифікувати об`єкт оцінки та визначити його стан. Вихідні дані, що використовуються оцінювачем наведені в повному обсязі в паперовому вигляді в додатках до Звіту. Скрінкопії оголошень щодо пропозицій продажу об`єктів порівняння, що приймаються оцінювачем до розрахунку не наведені у звіті. Якість та кількість об`єктів порівняння, що прийнята оцінювачем для розрахунку, є достатньою для розрахунку вартості об`єктів за порівняльним підходом. Зібраних в Звіті даних достатньо для того, щоб зробити висновок відносно ринкової вартості об`єктів оцінки;

- висновок про відповідність і правильність застосування під час проведення оцінки методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також обґрунтованість зроблених припущень: Звіт, що рецензується, за формою подання матеріалів, обґрунтованістю вихідних даних та застосуванням в процесі оцінки технічних прийомів та методичних підходів відповідає вимогам нормативних актів з оцінки майна, зокрема: Національних стандартів № 1 та № 2. Припущення, за якими складено висновок про вартість майна, не відповідають меті оцінки, не враховано наявність обтяжень, відсутня інформація про частку приміщень у загальній площі будівлі, відсутня інформація про права на земельну ділянку;

- зауваження: щодо практики застосування процедур та технічних прийомів рецензент вважає необхідним висловити наступні зауваження: Аналіз найбільш ефективного використання наведений формально, описані вимоги до проведення такого аналізу, але не проаналізовані переваги та недоліки об`єкту оцінки на основі чого можна було б зробити висновок про найбільш ефективне використання. У розділі 3. «Ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав» стор 9 зазначено, що «Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 397097846 від 30 вересня 2024 року, а також згідно Постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП № 75746841 від 21 серпня 2024 року, об`єкт оцінки є нежитловими приміщеннями, загальною площею 904,80 кв.м. Згідно технічного паспорта № 10515-Лв від 11 жовтня 2019 року, визначено, що об`єкт оцінки є нежитловою будівлею АДРЕСА_3 ». Разом з тим не зазначена частка площ, які займає оцінюване приміщення у будівлі, що не дає можливості точно ідентифікувати об`єкт оцінки виходячи з опису у звіті. На стор. 10 зазначено, що до об`єкту підключені комунікації, але не вказано на яких умовах відбувається водо та електропостачання, чи наявні лічильники, чи відсутні проблеми з доступом до лічильників, тощо. Також вимагає уточнення статус прав на земельну ділянку, а також наявність інших будівель та споруд на ній. Тобто даний розділ вимагає доопрацювання та уточнення характеристик об`єкту оцінки. Зазначені недоліки значною мірою викривили результати проведених розрахунків та вплинули на достовірність визначеної вартості об`єкту оцінки;

- загальний висновок: звіт, що рецензувався, за формою подання матеріалів, за обґрунтованістю вихідних даних і застосуванням в процесі оцінки методичних прийомів відповідає вимогам, Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна та майнових прав", затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 р. № 1440, Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженого постановою КМУ від 28.10.2004 р. № 1442. Звіт класифікується за ознакою третьою пункту 67 Національного Стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. № 1440, як такий, що звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з тим, що приватний виконавець зобов`язаний повторно призначити суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості майна.

Щодо поновлення скаржниці строку на звернення до суду з даною скаргою.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Частина 2 ст. 449 цього Кодексу передбачає, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з правовим висновком застосування статті 449 ЦПК України, викладеним у постанові КЦС ВС від 18.11.2020 у справі № 439/1493/15-ц, «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року Головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Крім того, відповідно до абзацу другого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019, утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, частини першої статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні ефективного механізму такого захисту.

У свою чергу, в абзаці п`ятому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 зазначено, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає потребу забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод; у правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2022 від 6 квітня 2022 року гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає конечність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У державі, керованій правовладдям, звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а додержання загальних принципів рівності громадян перед законом та заборони дискримінації, що їх визначено приписами частин першої, другої статті 24 Конституції України, є неодмінним складником реалізації права на судовий захист.

Крім того, суд враховує практику Європейського суду з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.06.2006 у справі «Каменівська проти України» (заява №18941/04), у якій наголошено, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. Guйrin v. France, рішення від 29.07.1998, п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998-VIII, с. 3255, п. 45).

Зважаючи на зміст викладених норм процесуального права, якими врегульовано питання строків звернення зі скаргою та їх поновлення, вимоги до процедурних судових рішень, ухвалених з цього питання, а також беручи до уваги продемонстровані ЄСПЛ підходи до поновлення процесуальних строків, правову позицію Верховного Суду з цього приводу, суд вважає, що процесуальний строк, зокрема строк для звернення до суду зі скаргою може бути поновлено з поважних причин з належними доказами такого поновлення.

Суд зауважує, що у судовому засіданні 27.03.2025 року протокольною ухвалою суд згідно ст. 127 ЦПК України, враховуючи, що ухвалою суду від 18.02.2025 року було залишено скаргу без розгляду і дана скарга подана до суду 24.02.2025 року, суд задовольнив клопотання представника скаржника та поновив строк на подання скарги.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, становлять ті оплатні дії, які передбачені цивільно-процесуальних кодексом.

У постанові від 22.12.2018 року у справі № 826/856/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказано в договорі.

Законом «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для надання правничої допомоги та представництва інтересів між адвокатом Цукорник С.Г. та ОСОБА_1 10.01.2024 року було укладено Договір № 10/01/24 про надання правової допомоги. (а.с. 195-196)

Згідно Акту від 01.05.2025 року наданих послуг за договором про надання правової допомоги наданої № 10/01/24 від 10.01.2024 року Шараві І.В. були надані послуги про наступне:

1. Відповідно до умов Договору про надання правової допомоги № 10/01/2024 від 10.01.2024 року адвокатом для Клієнта надано правничу допомогу, яка включала

1.1. Формування, скерування клопотань до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 75746841. Вартість послуги 1 000,00 грн.

1.2. Ознайомлення та фотофіксація матеріалів виконавчого провадження № 75746841 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/8661/11. Вартість послуги 4 500.00 грн.

1.3. Формування та подання скарги до Приморського районного суду м. Одеси на дії та рішення приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича (ВП № 75746841), аналіз судової практики та правових висновків Верховного суду у подібних правовідносинах, збір доказів на підтвердження поданої скарги. Вартість послуги 18000,00 грн

1.4. Формування та подання до Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2/1522/8661/11 процесуальних клопотань, участь у судових засіданнях. Вартість послуги 10 000,00 грн.

3. Сторони погоджуються, що вартість правничої допомоги складає 33 500,00 (тридцять три тисячі п`ятсот) грн. без ПДВ. (а.с. 197)

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 01.05.2025 року було сплачено 3 500 грн., платіжної інструкції № 189127747 від 06.05.2025 року було сплачено 30 000 грн.

Суд вважає, що надані докази підтверджують належним чином надання вказаних послуг.

У зв`язку з цим суд вбачає підстави для задоволення вимог щодо стягнення на користь скаржниці ОСОБА_1 понесених судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 33 500,00 грн.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України та у зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. у відпустці з 26.05.2025 року по 29.05.2025 року, датою складення повного тексту судового рішення є 02.06.2025 року.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10-12, 43, 48, 76-81, 89, 247, 258-261, 263, 268, 447-1-451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІН ФІНАНС», про визнання неправомірними дії та бездіяльність приватного виконавця задовольнити частково.

Визнати поважними причини пропуску строку для подачі скарги та поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича у виконавчому провадженні № 75746841 щодо визначення вартості нерухомого майна, здійсненого на підставі звіту про оцінку майна від 25.10.2024 року, що складений суб`єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова група «АГРО ЕКСПЕРТ» щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ж станом на 23.10.2024 року.

Визнати недійсною та скасувати оцінку нерухомого майна, що здійснена на підставі звіту про оцінку майна від 25.10.2024 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Західний експертно-консалтинговий центр» щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 ж станом на 23.10.2024 року.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича провести повторну оцінку нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: нежитлових приміщень загальною площею 904, кв.м., реєстраційний номер: 101, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 33 500 (тридцять три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 02.06.2025 року.

Суддя Л.В. Домусчі