Справа № 149/1234/25
Провадження №2/149/629/25
Номер рядка звіту 60
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.06.2025 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Хмільницької міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Хмільницької міської ради та просять визнати за ними право власності на 3/4 частини за ОСОБА_1 , а за ОСОБА_2 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного двору, який розташований по АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_3 , яка на випадок смерті залишила заповіт відповідно до якого земельні ділянки площею 1,5973 га та 1,6146 га заповіла ОСОБА_2 , а решту майна ОСОБА_1 .. Спадщину спадкоємці за заповітом прийняли, подавши заяви нотаріусу. В отриманні свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріусом було відмовлено в зв"язку з його належністю до колгоспного двору.

Враховуючи наведене, просять позовні вимоги задоволити.

Ухвалою судді від 24.04.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29.05.2025 закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд.

В судове засідання сторони не з"явились. Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги пітримує.

Представник Хмільницької міської ради подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить прийняти рішення за наявними доказами.

Суд встановив наступні обставини.

Згідно будівельного паспорту на забудову садиби у АДРЕСА_1 , ділянка розміром 0,25 га була видана ОСОБА_3 на підставі рішення № 108 від 19.04.1984 року ( коп.а.с.10-15).

Згідно відповіді на адвокатський запит у АДРЕСА_1 відповідно до погосподарської книги № 3 за 1991-1995 рр. були зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , житловий будинок на підставі свідоцтва про власність № 599 від 29.09.1990 року належить ОСОБА_3 . Дані обставини підтверджуються витягом з погосопдарської книги № 3 за 1986-19990 рр. та 1991-1995 рр. 2016-2020(коп.а.с.16,26-29).

Згідно висновку про вартість майна, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 станом на 09.04.2024 рік коштує 113 990 грн( коп.а.с.23).

Згідно витягу з ДРАЦС ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5 29.07.1993 року, прізвище після реєстрації шлюбу " ОСОБА_6 "( коп.а.с.24-25).

Згідно довідки виданої в.о. керівника Хмільницького ВП КП "ВООБТІ" станом на 31.12.2012 рік право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано КП"ВООБТІ" та записано в реєстрову книгу №3 реєстровий номер 599 за колгоспним двором, голова якого ОСОБА_3 ( коп.а.с.31,39).

10.03.2017 року було складено заповіт, згідно якого ОСОБА_3 заповіла все майно ОСОБА_1 ( коп.а.с.32).

Постановою державного нотаріуса Сушицькою А.О. було відмовлено у вчинені наторіальних дій( коп.а.с.36-37).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ,батьками якого є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (коп.а.с.38).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 ,що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ( коп.а.с.40).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 ,що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ( коп.а.с.41).

25.02.1976 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб( коп.а.с.42).

Згідно технічного паспорту на будинок за адресою АДРЕСА_2 ,головою будинку є ОСОБА_3 ( коп.а.с.43-47).

Згідно спадкової справи № 65/2017 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , ОСОБА_1 прийняв спадщину ,а ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини( коп.а.с.66-93).

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи із Правової позиції, викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15 - згідно з частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

В судовому засіданні встановлено, що в період часу з 1986 по 1995 роки членами колгоспного двору були ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (її чоловік), ОСОБА_2 (донька) та ОСОБА_1 (син), які відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР мали по 1/4 частки у майні колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_7 у 2017 року спадщину прийняв позивач ОСОБА_1 , оскільки його мати відмовилась від її прийняття.

Спадщину після смерті у 2022 році ОСОБА_3 прийняв позивач, подавши заяву до нотаріальної контори.

Відтак, позивачу ОСОБА_7 належить 3/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 - 1/4 частини будинку як члену колгоспного двору, оскільки спадщину після смерті батьків нею не прийнято.

За наведеного в сукупності, суд знаходить позов підлягаючим до задоволення.

Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ними.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного двору, який знаходиться в АДРЕСА_1 (до впорядкування нумерації будинків та відповідно до свідоцтва № НОМЕР_3 про право власності на житловий будинок, виданого 29 вересня 1990 року Широкогребельською сільською радою Хмільницького району Вінницької області буд. АДРЕСА_1 )

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного двору, який знаходиться в АДРЕСА_1 (до впорядкування нумерації будинків та відповідно до свідоцтва № НОМЕР_3 про право власності на житловий будинок, виданого 29 вересня 1990 року Широкогребельською сільською радою Хмільницького району Вінницької області буд. АДРЕСА_1 )

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Марина РОБАК