н/п 2/490/815/2025 Справа № 183/8606/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
23 червня 2025 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м.Миколаєва ускладі головуючого-судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою,-
В С Т А Н О В И Л А:
У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва знаходиться цивільна справа за позовом Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 11 січня 2024 року у загальній сумі 51 877,91 грн, що складається з 50 000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 1 406,60 грн інфляційних витрат, 471,31 грн 3% річних.
Позов обґрунтував тим,що між ним та відповідачем був укладенийдоговір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000 грн. Вказану суму грошових коштів відповідач зобов`язався повернути в строк до 15 квітня 2024 року , але до теперішнього часу грошові кошти не повернуті, а відповідач ухиляється від їх сплати та спілкування. Отже, враховуючи неналежне виконання взятих відповідачем на себе зобов`язань, вважав обґрунтованими свої вимоги щодо стягнення з нього боргу в розмірі 50 000 грн, 1406 грн інфляційних втрат та 471,31 грн 3 відсотків річних.
Також зазначає про попердній, орієнтовний розмір витрат на правову допомогу 11 000 грн.
20.08.2024 року позивач звернувся до Новомоськовського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за розпискою.
Ухвалою від 23 серпня 2024 року Новомоськовського міськрайонного суду Дніпропетровської області справу передано за підсудністю на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва .
Ухвалою судді Гуденко О.А, від 16.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі , призначено судове засідання на 09.12.2024 року.
Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, судові повістки повернуті на адрсеу суду з відміткою поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання"., телефонограмою за номером телефона, зазначеним в позовній заяві, відповдічаа виявилося неможливим повідомити.
17 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача адвоката Савчака Я.О, надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу розписки від 11.01.2024 року, яке задволено судом.
26 квітня 2025 року на адресу суду надійшла заява про визнання позову, датована 17.11.2024 року в якій ОСОБА_2 зазначає, що просить проводити розгляд справи, призначений на 09.12.2024 року у його відсутності. повнеістю визнає заявлені у позові вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задволення позовних вимог ОСОБА_1 . До заяви долучено копію паспорту ОСОБА_2 , завріену ним самим.
Заява надійшла поштою , на поштовому конверті зазначено адреса відправника ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .
Суд звертає увагу, що вказане поштове відпрвілення відправлено з поштового відділення 35 м.Києва - тобто з того самого поштового віддлення, де зазначено адресу для листування представника позивача.
Також у суду викликає обгрунтований сумнів очевидна несхожість почерку, яким зроблено написи на заяві про визнання позову з додатками та оригіналі боргової розписки від 01.01.2024 року.
Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року визнано обов`язковою явку в судове засідання відповідача ОСОБА_2 для дачі особистих пояснень у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою. Розгляд справи відклаено на 12.30 годин 23 червня 2025 року .
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямстатті 280ЦПК України.
Відповідно до ч. 2ст. 247ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно дост. 9Конституції Україниєчастиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
У відповідності дост. 13ЦПК Українисудрозглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.
Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, оформлений письмовою розпискою, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000 грн (оригінал розписки предстанвик позивача направив на адресу суд та він долучений до матеріалів справи). Вказану суму грошових коштів відповідач зобов`язався повернути в строк до 15 квітня 2024 року.
Суд зазначає, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Як встановлено судом, в порушення умов вказаного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення суми позики.
За змістом ч. 1ст. 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другоюстатті 1047 ЦК Українипередбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов`язувався прийняти позику, та повернути її у визначений договором строк. Доказів повернення вказаної грошової суми в іноземній валюті позивачеві матеріали справи не містять.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Відповідно до статті 204 ЦК України вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача.
Згідно зістаттею 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостоюстатті 81 ЦПК Українивстановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першоюстатті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України).
Відповідно до частини першоїстатті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 11.01.2024 року, оригінал якої надано позивачем до суду і долучено до матеріалів справи. На теперішній час, відповідач отримані грошові кошти не повернув.
За змістом частин першої та другоїстатті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Зазначена правова позиція неодноразово підтверджена Верховним Судом України, зокрема, в постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
У свою чергу, наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця), згідно зіст. 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
До того ж, відповідачем не спростовано наявності заборгованості, на час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В обґрунтування стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних представником позивача адвокатом Савчак Я.О. надано відповідний розрахунок. Наданий позивачем розрахунок складений із зазначенням періоду, сум, та необхідних даних.
Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Проте, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по даний час.
Враховуючи зазначені положення закону, нарахування позивачем трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період після 24.02.2022 року не відповідає вимогам ЦК України.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, слід стягнути тільки суму основного боргу за договором позики, в решті позову відмовити.
Також судом враховується те, що відповідачем не надано будь яких доказів про визнання договору позики недійсним, та зустрічних позовних вимог ним не висувалося.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн.
Щодо стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано Договір про надання професійних правничих послуг адвокатат від 29.07.2024 року № 29-07/2014 , укладений між ОСОБА_1 та адвокатом АБ "Савчак", згідно умов якого визначено розмір адвокатського гонорару 11 000 грн.,Акт приймання передачі професійних правничих послуг адвоката від 08.08.2024 року та Розрахунок за надану професійну допомогу на загальну суму 11 000 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу саме в даній справі в сумі 11 000,00 грн., та відповідно до вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, врахувавши складність справи, обсяг виконаних робіт, принцип співмірності та розумності судових витрат, а аткож часткове задволення позовних вимог , суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у заявленій сумі 9 000,00 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 258-259,263-265,280-284 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )заборгованість за договором позики у розмірі 50 000 грн., атакож витрати на професійну правничу допомогу у розмір 9 000 грн.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави 3028 грн судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.А. Гуденко