ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року

м. Харків

справа № 636/10501/24

провадження № 22-ц/818/2980/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Яцини В.Б., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (ТОВ «Газорозподільні мережі України») в особі Харківської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»

боржник - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України » на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 18 березня 2025 року в складі судді Гніздилов Ю. М.,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (ТОВ «Газорозподільні мережі України») в особі Харківської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу станом на 31 жовтня 2024 року у розмірі 3529,10 грн та судового збору у розмірі 302.80 грн.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 18 березня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу.

Ухвала мотивована тим, що відповідно до отриманої судом інформації не можливо встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Не погодившись з ухвалою суду Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України » подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що предметом заяви про видачу судового наказу у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг з розподілу природного газу. Такі послуги надаються споживачам на підставі договору.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, місцем виконання договору є: АДРЕСА_1 здійснюється фактичне споживання природного газу, про що свідчить, зокрема, фінансовий стан абонента, що є підтвердженням споживання природного газу та фактом приєднання до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору).

Споживач не звертався до ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» в особі ХАРКІВСЬКОЇ ФІЛІЇ ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» із заявами про припинення розподілу природного газу, а фактично користувався послугами з розподілу природного газу, про що свідчить його споживання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав та обов`язків, що з них випливають.

Фактом приєднання до умов Договору є: сплата рахунка Оператора ГРМ, документально підтверджене споживання природного газу та забезпечення домоволодіння природним газом, його фізична доставка та цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи відповідно до Кодексу газорозподільних систем.

Внаслідок систематичного невиконання Боржником ОСОБА_1 обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу утворилася заборгованість за період з 01.06.2024 року по 31.10.2024 року, яка складає 3529,10грн. та не погашена станом на момент подання даної заяви до суду, що підтверджується Довідкою про розрахунок заборгованості за послуги розподілу природного газу (Довідка додається).Таким чином встановлено, що між сторонами на підставі публічного договору склалися договірні відносини щодо послуг з розподілу природного газу. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги.

У зв`язку з виникненням заборгованості за договором у розмірі 3529,10 грн заявник звернувся з відповідною заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з боржника за місцем знаходження нерухомого майна, на утримання якого були надані житлово-комунальні послуги, та за місцем виконання індивідуального договору про надання послуг.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тобто апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з інформацією № Д-3758/03-05-28 від 24 грудня 2024 року, наданою Чугуївською міською радою Чугуївського району Харківської області ОСОБА_1 не зареєстрована на території Харківської області.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Статтею 163 ЦК України передбачено вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно із ч. 5 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

У заяві про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газузазначено місце проживання боржника АДРЕСА_2 .

На запит суду від 05.12.2024 Чугуївською міською радою Чугуївського району Харківської області надано інформацію про те, що на території Чугуївської міської територіальної громади ОСОБА_1 не зареєстрована.

Установивши, що із отриманої інформації не можливо встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника, суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України, відмовив у видачі судового наказу.

Відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За загальним правилом частини 1статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим частиною 9 ст. 165 ЦПК України, яка є спеціальною у даних правовідносинах, встановлено що, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Аналіз зазначених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що приписи ч.9 ст.165 ЦПК України є спеціальною нормою, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст.162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (п. 9 ч. 1 ст.165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).

Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи - боржника.

Висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що за положеннями ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першоїстатті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Тобто, в даному випадку стягувач, встановивши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника, не позбавлений можливості звернутись до суду з повторною заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що у разі відсутності відомостей про зареєстроване місце проживання або перебування боржника вимоги ст. 169 ЦПК України виконати неможливо, а судовий наказ не набирає законної сили згідно ст. 172 ЦПК України, що нівелює взагалі сенс виданого судового наказу.

Аргументи відповідача з посиланням на ч.1,2 ст.28 ЦПК України, яка передбачає розгляд цивільних справ судом за позовами про стягнення заборгованості за комунальні послуги за місцем знаходження майна є безпідставними, оскільки зазначена норма права регулює правовідносини, пов`язані з позовним провадженням, тоді як дана справа вирішується у наказному провадженні.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимогст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України » залишити без задоволення..

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 18 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 червня 2025 року.

Головуючий О. Ю.Тичкова

Судді В.Б.Яцина

Н.П.Пилипчук