ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/952/24Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А.
Провадження № 22-ц/817/434/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю ОСОБА_1 ,представника ОСОБА_2 - адвоката Брони М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року, ухвалене суддею Наумчуком В.Я., повний текст якого складено 27 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що після смерті ОСОБА_3 позивачка успадкувала за заповітом житловий будинок загальною площею 80,10 м? з прибудовами, що знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянкою площею 0,21 га.

Однак, після смерті спадкодавця до будинку без правових підстав вселилася відповідачка ОСОБА_1 , яка перешкоджає позивачці користуватися власністю, не допускає її до будинку.

Оскільки вжиття заходів досудового врегулювання спору результатів не дало, позивач просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 із зазначеного будинку.

Рішенням Лановецького районного суду від 21.01.2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення задоволено повністю. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 із зазначеного будинку без надання їй іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Додатковим рішення цього ж суду від 14.02.2025 року заяву представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Брони М.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Лановецького районного суду від 21 січня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заповіт, на підставі якого позивачка ОСОБА_2 заявляє права на спадкове майно, є недійсним, оскільки не відповідає вимогам ст. 1234, 1247, 1248 ЦК України. Заповіт був підписаний не ОСОБА_3 особисто, а іншою особою, що підтверджується зовнішніми ознаками підробки; за життя ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_1 постійно проживала разом із нею, вела спільне господарство, що підтверджено актом депутата.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Брона М.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Адвокат Брона М.В. зазначає, що зміст апеляційної скарги фактично зводиться не до безпідставності оскаржуваного судового рішення а до оспорювання заповіту ОСОБА_3 від 09.02.2021 року. Проте, з вимогою про визнання заповіту недійсним відповідачка до суду не зверталась. У справі наявні докази, що ОСОБА_1 самовільно вселилася в будинок, власником якого не являється та не має права користуватися ним.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, з підстав, які у ній викладено.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Брона М.В. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, вказуючи на безпідставність її вимог, тому просила рішення Лановецького районного суду від 21.01.2025 року залишити без змін.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 все майно, де б воно не було і з чого б не складалося, що стверджується заповітом від 09.02.2021 року посвідченим державним нотаріусом Лановецької державної нотаріальної контори Хом`як М.М., зареєстрованого в реєстрі за №30.

Рішенням Лановецького районного суду від 15.03.3023 року у справі № 602/904/22 задоволено позов ОСОБА_2 до Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Лановецька державна нотаріальна контора Тернопільської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Присвоєно житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, позначеному у технічному паспорті літерою «А», загальною площею 80.10 м.кв., житловою - 51.80 м.кв., з верандою (літ. «а»), вхідною площадкою (літ. вх.) і криницею та земельній ділянці загальною площею 0.21 га, розташованим по по АДРЕСА_1 нову поштову адресу: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, позначений у технічному паспорті літерою «А», загальною площею 80.10 м.кв., житловою - 51.80 м.кв., з верандою (літ. «а»), вхідною площадкою (літ. вх.) та криницею, розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 0.21 га, з яких: 0.10 га відведено для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0.11 га відведено для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 17.10.2023 року у апеляційну скаргу Лановецької міської ради Кременецького району на рішення Лановецького районного суду від 15.03.2023 року задоволено частково. Рішення місцевого суду в частині вирішення позову ОСОБА_2 до Лановецької міської ради Кременецького району про присвоєння житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами нової поштової адреси скасовано та закрито провадження у справі в цій частині у зв`язку з тим, що спір в цій частині підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. В іншій частині рішення Лановецького районного суду від 15.03.2023 року залишено без змін.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі №500/7048/23, яке набрало законної сили 29.12.2023, позов ОСОБА_2 до Лановецької міської ради Кременецького району задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано відмову Лановецької міської ради від 05.10.2022 № 704/03-14 "Про зміну адреси", надану ОСОБА_2 . Зобов`язано Лановецьку міську раду прийняти рішення про присвоєння адреси об`єктам нерухомого майна - житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, позначеному у технічному паспорті літерою "А", загальною площею 80,10 м.кв., житловою - 51,80 м.кв., з верандою (літ. "а"), вхідною площадкою (літ. вх.) і криницею та земельній ділянці загальною площею 0,21 га, належним на праві власності ОСОБА_2 по розташованим по по АДРЕСА_1 . Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

24.01.2024 року Лановецькою міською радою прийнято рішення №24, яким присвоєно житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, належного ОСОБА_2 на підставі рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 15.03.3023, адресу: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаних вище судових рішень та рішення Лановецької міської ради позивачка зареєструвала 12.02.2024 року право власності на житловий будинок садибного типу, загальною площею 80.10 м.кв., житловою 51.80 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №366037897 від 15.02.2024, копія якого міститься у матеріалах справи.

Право власності на земельну ділянку :02:004:1477 для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 площею 0,098 га зареєстровано за ОСОБА_2 (витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 404889366 від 22.11.2024 року; № 404886354 від 22.11.2024 року).

Інформація про зареєстрованих у житловому будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 в реєстрі територіальної громади відсутня (відповідь Лановецької міської ради на адвокатський запит адвоката Брони М.В., лист №1888/03-11 від 08.10.2024).

Відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (відповідь №827330 від 04.10.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру).

В ході розгляду справи сторонами не заперечувалося, що відповідачка фактично проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 .

09.08.2024 року ОСОБА_2 надіслала ОСОБА_1 рекомендованим листом претензію, у якій просила останню добровільно веселитися з житлового будинку АДРЕСА_1 у 10- денний строк з дня отримання претензії однак, зазначений лист було повернуто за закінченням терміну зберігання.

Як убачається з відповіді т.в.о. начальника ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області М. Чоловського від 19.09.2024, наданої ОСОБА_2 , за її заявою за фактом самоуправства, а саме зайняття будинку з метою проживання гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , працівником поліції проведено перевірку, в ході якої встановлено, що за вказаною адресою проживає гр. ОСОБА_1 , 1968 р.н., за усною домовленістю з покійною гр. ОСОБА_3 без відповідних підтверджуючих документів на право власності.

Факт спілкування у вересні 2024 року з поліцейським з приводу проведення ним перевірки заяви ОСОБА_2 підтвердила у своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно з частинами першою-другою статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до частини третьою статті 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач самовільно зайняла будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вселилася туди без будь яких законних на те підстав, тому вважав, що фактичне проживання відповідачки у житловому будинку, належному на праві власності позивачці, створює останній перешкоди у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні її майном, чим порушуються права та законні інтереси ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є власником чи співвласником спірного житлового будинку, жодних правових підстав на проживання у ньому не має. Будь-яких доказів того, що відповідач була членом сім`ї попереднього власника - ОСОБА_3 , нею на надано.

Отже, відповідачка ОСОБА_1 вселилась та проживає без будь-яких правових підстав в будинку, який є приватною власністю ОСОБА_2 , що створює позивачці перешкоди у здійсненні своїх правомочностей як власника цього будинку, тому висновок суду щодо необхідності захисту прав власника будинку в обраний позивачем спосіб захисту є обґрунтованим.

Оцінюючи виселення ОСОБА_1 на предмет пропорційності, встановивши, що порушені права позивачки - власника житла, гарантовані як національним законодавством України, так і статтею 8 Конвенції, а також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що у цьому випадку за обставин цієї справи виселення відповідачки зі спірного житла є законним та пропорційним заходом, переслідує легітимну мету та є необхідним.

При цьому суд правильно прийняв до уваги, що спірний будинок не є єдиним житлом ОСОБА_1 , яка володіє іншим житловим будинком, розташованим у тому ж населеному пункті на АДРЕСА_2 , де вона зареєстрована.

Доводи апеляційної скарги щодо проживання відповідачки разом із спадкодавцем ОСОБА_3 колегія суддів оцінює критично, так як докази на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 була членом сім"ї ОСОБА_3 , вселилася до зазначеного будинку за життя ОСОБА_3 та з її згоди, відсутні.

Відповідачка не надала жодних доказів, що підтверджували б наявність у неї права на проживання у спірному будинку.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази - акт депутата міської ради від. 22.04.2021 року, оскільки такі докази до суду першої інстанції не подавалися відповідачкою, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та відповідач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не зверталася. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не обґрунтувала та не надала доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, із урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався судом першої інстанції протягом 3 місяців.

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності заповіту не входять до предмета доказування у даній справі. При цьому, є рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання права власності за позивачкою на підставі цього заповіту, який є дійсним.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав відповідачки є неспроможними, адже виселення є пропорційним і законним заходом, оскільки відповідачка володіє іншим житлом, а право власника на житло охороняється законом.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться лише до незгоди з висновком місцевого суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано норми матеріального права та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено законне та обгрунтоване рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.