ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8648/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2025 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Осіпенко Л.М., розглянувши питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення сплачених коштів за договором, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_2 про стягнення сплачених коштів за договором, відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд судді Осіпенко Л.М.

Зазначена позовна заява не може бути прийнята до розгляду Дарницьким районним судом міста Києва та підлягає направленню за підсудністю з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Статтею 28 ЦПК України визначено підсудність справ за вибором позивача.

Так, згідно із ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.

Тобто, законодавець передбачив можливу альтернативну підсудність розгляду окремих категорій справ і наділив правом вибору звернення до суду виключно позивача.

У разі, якщо позивач за свої вибором звертається з позовом в один з декількох визначених у законі судів, він повинен обґрунтувати підстави свого звернення до конкретного суду з наданням доказів на їх підтвердження.

Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 р. регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке його право саме як споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Проте позивачка у своїй позовні заяві не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право її саме як споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, такі обставини повинні бути перевірені судом саме на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки це має значення для правильного визначення підсудності справи, визначення суду, встановленого законом, для розгляду даної справи.

Оскільки позивачкою у позовній заяві не зазначено про те, яке право її саме як споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні підстави для висновку про підсудність даної справи Дарницькому районному суду міста Києва на підставі ч. 5 ст. 28 ЦПК України, а тому підсудність даної справи повинна визначатися за загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 27 ЦПК України, яка визначає, що позови до фізичних осіб-підприємців пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з відповіддю №1477871 від 13.06.2025 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідач ФОП ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 31 цього Кодексу суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, суд вважає, що дану позовну заяву слід направити за підсудністю до Погребищенського районного суду Вінницької області, у відповідності до положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 187, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення сплачених коштів за договором, відшкодування моральної шкоди - передати на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Погребищенського районного суду Вінницької області (22200, Україна, Вінницький р-н, Вінницька обл., місто Погребище, вулиця Хмельницького Б., будинок, 51).

Копію ухвали про передачу справи за підсудністю направити позивачці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом першим частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Осіпенко Л.М.