У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Негари А., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , на рішення та дії головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прилуцької Валерії Анатоліївни, боржник Дочірнє підприємство «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просить: визнати неправомірними дії державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Прилуцької Валерії Анатоліївни у виконавчому провадженні НОМЕР_1 при примусовому виконанні виконавчого листа Київського апеляційного суду №760/21117/20 від05.04.2024 р., які полягають у винесенні постанови від 04.07.2024 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Солом`янського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Киів) Прилуцької Валерії Анатоліївни від 04.07.2024 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1; стягнути з органу ДВС за рахунок бюджетних асигнувань на мою користь понесені судові витрати, докази понесення яких я надам протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.

У скарзі зазначає, що ОСОБА_1 є стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського апеляційного суду №760/21117/20 від 05.04.2024 року про поновлення його на роботі у Дочірньому підприємстві «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з 27.08.2020 року, що перебуває на виконанні Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

04.07.2024року державним виконавцем Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Прилуцькою Валерією Антонівною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Дану постанову скаржник одержав від органу ДВС 17.07.2024, що підтверджується розпискою у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення зі штрих-кодовим ідентифікатором № 434, що міститься в матеріалах виконавчого провадження, конвертом та відомостями сайту оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» про вручення даного листа.

Із зазначеною постановою державного виконавця скаржник категорично незгодний оскільки вважає її незаконною.

Так, згідно змісту оскаржуваної постанови, її винесено державним виконавцем Прилуцькою В.А. у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення згідно наказу №182-В/О від 30.06.2023 р. виданого ДГІ «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про скасування наказу №629-К/0 від 21.08.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та про поновлення мене на посаді начальника відділу інноваційно-інституційних перетворень з 27.08.2020.

Проте, боржник - ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», скаржника на посаді фактично не поновив, до роботи не допустив.

Так, про існування наказу №182-В/О від 30.06.2023 р. скаржник нічого не знає, оскільки його зміст до його відому боржником не доводився, до роботи його допущено не було. Також скаржник не викликався державним виконавцем для ознайомлення із цим наказом та відомості про роботу до його трудової книжки не вносилися.

Вказане вище свідчить, що державним виконавцем не були вжиті достатні, передбачені законодавством, заходи для забезпечення належного виконання рішення суду, заявник вважає постанову державного виконавця незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Скаржник подав клопотання про розгляд скарги за його відсутності, вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити.

Зацікавлена особа та боржник належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явились.

Враховуючи надані заявником письмові докази, подані до заяви та зміст ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності державного виконавця.

Розглянувши викладені у скарзі доводи, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що на виконанні у Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 760/21117/20 від 05.04.2024, виданого Київським апеляційним судом, про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інноваційно-інституційних перетворень.

Постановою державного виконавця ВП № НОМЕР_1 від 05.04.2024 р. Виконавче провадження закрито на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

У постанові Верховного Суду від 06.04.2021 по справі 462/3515/19 зазначено, що гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи визначені законодавцем у стати 235 КЗпІІ України. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується відновленням становища, яке існувало до порушення цього права - поновленням на роботі. При Цьому, належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту Фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і Фактично допущено до роботи такого працівника.

Після видання власником або уповноваженим ним органом наказу про поновлення на роботі вносяться зміни до трудової книжки працівника, зокрема визнається недійсним запис про звільнення і- робиться запис про поновлення на попередній роботі. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі.

При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаного недійсним, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним (пункт 2.10, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110).

За результатами касаційного перегляду справи №297/1013/22, Верховний Суд у постанові від 30.05.2023 зробив такий висновок:

«Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків».

У постанові Верховного Суду від 06.04.2021 по справі 462/3515/19 зазначено, що гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи визначені законодавцем у стати 235 КЗпП України. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується відновленням становища, яке існувало до порушення цього права - поновленням на роботі. При Цьому, належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту Фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і Фактично допущено до роботи такого працівника.

Однак, як вже було зазначено, боржник протиправно відповідні записи до трудової книжки не вніс.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2-4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до приписів ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В абзаці 3 пункту 7 2.1 мотивувальної частини рішення від 26 червня 201.3 року № 5-рії/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, Свобод, законних Інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п, 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (н. З мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11- рп/2012).

Також у рішенні від 26 червня 2013 року Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В силу ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, а відповідно до ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Державний виконавець, у порушення вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», не перевірив - чи дійсно Боржник виконав рішення суду та якими документами і фактичними обставинами» встановленими державним виконавцем це підтверджується.

Сама по собі постанова про закінчення виконавчого провадження від 04.07.2024 про виконання рішення суду на підставі виданого ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України наказу від 30.06.2023, без встановлення державним виконавцем фактичного допуску стягувана до роботи з внесенням відповідних записів до трудової книжки - не може бути доказом фактичного виконання рішення суду.

Означене узгоджується із вищенаведеними висновками Верховного Суду та позицією Запорізького апеляційного суду у справі №317/1100/22 (постанова від 30.08.2023), відповідно до якої «При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків».

Таким чином, не доведені підстави, передбачені Законом для закінчення виконавчого провадження.

Отже, у суду є всі підстави вважати, що державним виконавцем не вжито належних заходів щодо виконання виконавчого документа, постанову про закінчення виконавчого провадження винесено з порушенням перелічених вище норм ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, виходячи зі змісту ст. 11 ЦПК, суд не має права вийти за межі позовних вимог.

В даному випадку державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прилуцькою Валерією Анатоліївною передчасно прийнято спірну постанову від 24.07.2024 про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, оскільки остання мотивована лише наказом, а державним виконавцем не перевірено та не з`ясовано факт не формального, а фактичного поновлення позивача на роботі у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення, а також із виконанням ним своїх службових (посадових) обов`язків, виходячи зі змісту трудового договору (контракту) та порядку його укладення.

Тому суд приходить до переконання, що слід скасувати постанову державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прилуцької Валерії Анатоліївни про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 24.07.2024.

Керуючись ст.ст. 258-260, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , на рішення та дії головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прилуцької Валерії Анатоліївни, боржник Дочірнє підприємство «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Прилуцької Валерії Анатоліївни у виконавчому провадженні НОМЕР_1 при примусовому виконанні виконавчого листа Київського апеляційного суду №760/21117/20 від 05.04.2024 р., які полягають у винесенні постанови від 04.07.2024 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Прилуцької Валерії Анатоліївни від 04.07.2024 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Верещінська