Справа № 2-5670/11
Провадження № 4-с/201/26/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Терновою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» на бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 15 квітня 2025 року надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» на бездіяльність державного виконавця, яка згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2025 року була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.46).

В обґрунтування поданої скарги представник заявника зазначив, між Публічним Акціонерним Товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2012 року по справі № 2-9524/11: «Позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Ерсте Банк 563.463,82 грн. заборгованості за кредитним договором № 014/3729/2/09348 від 22.01.2008 р. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Ерсте Банк 53.607,99 грн. заборгованості за кредитним договором № 014/3729/2/09347 від 22.01.2008 р. В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Ерсте Банк 1.820, 00 грн.»

06 червня 2012 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська видано виконавчий лист №2-9524/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість у розмірі 64 794,89 грн.

У період з 07 травня 2015 року по 13 жовтня 2015 року у Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 47440324 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість у розмірі 64 794,89 грн.

В межах виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

13 жовтня 2015 року вищевказане виконавче провадження було завершено державним виконавцем та повернуто виконавчий документ стягувачу.

Після повернення виконавчого документа стягувачу арешт накладений у вищезазначеному ВП продовжує діяти, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» змінив назву на Публічне Акціонерне Товариство «ФІДОКОМБАНК», без зміни юридичної особи.

Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» є правонаступником Публічного Акціонерного Товариства «ФІДОКОМБАНК».

25 вересня 2020 року між ТОВ «Спектрум Ессетс» та ПАТ «Фідобанк» (яке є повним правонаступником ПАТ «Ерсте Банк») було укладено договір № GL3N218881 про відступлення прав вимоги.

30 березня 2021 року на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду по справі №2-5670/11 було замінено у виконавчому провадженні стягувача - Публічне акціонерне товариство "Ерсте Банк" на - Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектрум Ессетс" у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На сьогоднішній день у ОСОБА_1 відсутня будь-яка заборгованість перед стягувачем. ОСОБА_1 звернувся до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про зняття арешту з майна однак листом від 03 квітня 2025 №44764/16 у знятті арешту з майна було відмовлено, а також повідомлено про те, що фактично виконавче провадження знищено.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 та призначено проведення судового засідання (а.с.48).

12 червня 2025 року від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без її участі, вимоги скарги просила задовольнити.

Інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду скарги повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Таким чином, суд вважає за можливе постановити у справі за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між Публічним Акціонерним Товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2012 року по справі № 2-9524/11: «Позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Ерсте Банк 563.463,82 грн. заборгованості за кредитним договором № 014/3729/2/09348 від 22.01.2008 р. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Ерсте Банк 53.607,99 грн. заборгованості за кредитним договором № 014/3729/2/09347 від 22.01.2008 р. В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Ерсте Банк 1.820, 00 грн.» (а.с.18-19)

06 червня 2012 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська видано виконавчий лист №2-9524/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість у розмірі 64 794,89 грн.

У період з 07 травня 2015 року по 13 жовтня 2015 року у Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 47440324 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість у розмірі 64 794,89 грн. (а.с.13).

В межах виконавчого провадження державним виконавцем 28 травня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника.

13 жовтня 2015 року вищевказане виконавче провадження було завершено державним виконавцем та повернуто виконавчий документ стягувачу на п.7 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Після повернення виконавчого документа стягувачу арешт накладений у вищезазначеному ВП продовжує діяти, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.11-12).

Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» змінив назву на Публічне Акціонерне Товариство «ФІДОКОМБАНК», без зміни юридичної особи. (а.с.25).

Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» є правонаступником Публічного Акціонерного Товариства «ФІДОКОМБАНК». (а.с.26).

25 вересня 2020 року між ТОВ «Спектрум Ессетс» та ПАТ «Фідобанк» (яке є повним правонаступником ПАТ «Ерсте Банк») було укладено договір № GL3N218881 про відступлення прав вимоги.

30 березня 2021 року на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду по справі №2-5670/11 було замінено у виконавчому провадженні стягувача - Публічне акціонерне товариство "Ерсте Банк" на - Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектрум Ессетс" у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

ОСОБА_1 звернувся до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про зняття арешту з майна однак листом від 03 квітня 2025 №44764/16 у знятті арешту з майна було відмовлено, а також повідомлено про те, що фактично виконавче провадження знищено. (а.с.17).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року по справі № 2-5670/11 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку пред`явлення їх для виконання по цивільній справі № 2-5670/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено. (а.с.19-22).

Постановою Дніпровського апелійного суду від 25 січня 2022 року по справі № 2-5670/11 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку пред`явлення їх для виконання по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення, ухвалу суду від 03 серпня 2021 року без змін. (а.с.22-27).

Таким чином, з огляду на відмову суду у поновленні строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, Стягувач втратив право на примусове стягнення за виконавчим листом. Виконавчий документ не може бути пред`явлений повторно, а отже, відсутні будь які підстави для збереження арешту на майні боржника оскільки виконавчий документ не підлягає примусовому виконанню.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших-процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 06 червня 2012 року № 2-9524/2011 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених пунктом 7 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тому на час повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи викладене, оскільки виконавчий лист від 06 червня 2012 року № 2-9524/2011, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 47440324 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ПАТ «Ерсте Банк», 13 жовтня 2015 року було повернуто стягувачу, а пред`явлення повторно виконавчого листа неможливе, у зв`язку з закінченням терміну на пред`явлення до виконання, а також у поновленні строку на пред`явлення виконавчого листа відмовлено ухвалою суду від 03 серпня 2021 року.

Таким чином, встановивши вищенаведені обставини, оскільки зазначений виконавчий лист до примусового виконання повторно пред`явитись не може і строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом № 1404-VIII, суд приходить до висновку, про задоволення скарги ОСОБА_1 , так як збереження арештів, накладених виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. 447-451, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» на бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений в рамках виконавчого провадження №47440324.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова