Справа № 165/932/25
Провадження № 2/165/495/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Клець І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Нововолинську, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами

встановив:

18 березня 2025 року представник ТзОВ «ФК «ЄАПР» Грибанов Д.В. звернувся до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 листопада 2023 року та 05 березня 2024 року ТзОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та ОСОБА_1 було укладено договори позики №76928538 та №2484293, за умовами яких позикодавець зобов`язувався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату від суми позики, що не було ним здійснено. 14 червня 2021 року між ТзОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «ЄАПР» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТзОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передав, а ТзОВ «ФК «ЄАПР», за окрему плату, прийняв право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Також, 20 березня 2024 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі кредитний договір №5601234, згідно умов якого кредитні кошти надавалися позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку, реквізити якої надані відповідачем з метою отримання кредиту. Внаслідок невиконання умов договору щодо погашення кредитної заборгованості, 30 липня 2024 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «ЄАПР» укладено договір факторингу №30072024/2, у відповідності до умов якого ТзОВ «Мілоан» передав, а ТзОВ «ФК «ЄАПР», за окрему плату прийняв право грошової вимоги, включно до боржника, що підтверджується долученим реєстром боржників. Також, 22 березня 2024 року між ТзОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі кредитний договір №2739547, умови якого також не були дотримані відповідачем. В подальшому, 30 липня 2024 року між ТзОВ «ФК «ЄАПР» та ТзОВ «ФК «Незалежні фінанси» було укладено договір факторингу №30072024/1, у відповідності до умов якого ТзОВ «ФК «Незалежні фінанси»» передав, а ТзОВ «ФК «ЄАПР» за окрему плату прийняв право грошової вимоги до боржників вказаних у Реєстрі боржників, включно за заборгованістю ОСОБА_1 за кредитним договором №2739547. Всупереч умовам кредитних договорів та договорів позики, незважаючи на письмові повідомлення, до, та після відступлення прав вимог, відповідач не здійснив необхідних платежів для погашення кредитних заборгованостей, тобто порушив взяті на себе зобов`язання. З огляду на вищевикладене представник ТзОВ «ФК «ЄАПР» просить стягнути з ОСОБА_1 в користь нового кредитора всього 98406,47 грн. заборгованості за договорами позики №76928538 та №2484293, кредитними договорами №5601234, №2739547, а також понесені судові витрати у справі.

Ухвалою від 19 березня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ним копії ухвали.

Представник позивача ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив та додаткових поясненнях Грибанов Д.В., діючи на підставі довіреності, просив суд здійснювати розгляд справи у відсутності представника позивача, також просив суд задоволити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь ТзОВ «ФК «ЄАПР» понесені судові витрати у справі. Також просив не брати до уваги доводи представника відповідача щодо нарахування непропорційної суми компенсації за невиконання зобов`язання за договорами, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами визначено за їх спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України. Відповідачем не було надано копію договору про надання правничої допомоги з додатками, акту приймання передачі послуг, копію квитанції про оплату послуг. Відтак вартість правничої допомоги в сумі 2000 грн. з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву, на думку представника позивача є неспівмірним. Позивач не погоджується з заявленим розміром правової допомоги, вважає її значно завищеною та такою, що не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості. З огляду на викладене, представник позивача просить відзив на позовну заяву залишити без задоволення (а.с. 144-151, 171-175).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Шелудько О.О. у поданій письмовій заяві просила розглянути справу у її та її довірителя відсутності. У поданому раніше відзиві просив суд відмовити у позові за його необґрунтованістю. Як на підставу своїх заперечень зазначив, що у матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення. В матеріалах справи також відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно укладеним договорами, оскільки платіжні доручення не містять інформації та доказів приналежності платіжної карти саме відповідачу, а не іншій особі. Вважає, що єдиними належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за договорами та їх розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». А за наявними розрахунками позивача без первинних документів неможливо перевірити зазначену позивачем суму заборгованості, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. Просив звернути увагу на те, що договір факторингу між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено 14.06.2021 в той час, коли договір позики між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено 23.11.2023, тобто через два роки після укладення самого договору факторингу. Крім того, вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 відсотків у розмірі 48034,59 грн. за договором позики №76928538 після спливу строку кредитування, а саме з 23.12.2023 є необґрунтованою та неприпустимою. Також, представник позивача послався на статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Договір позики №2484293 був укладений 05.03.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка не може перевищувати 1%, однак позивач здійснював нарахування відсотків спочатку за ставкою 2,5% на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. Таким чином, відповідно до умови договору позики, заборгованість по відсоткам повинна була складати не більше 1560,00 грн. Також, неправомірно за кредитним договором №2739547, який був укладений 22.03.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», позивач здійснював нарахування відсотків спочатку за ставкою 2,10% (у пільговий період), 2,30% (в межах поточного періоду), що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. А за договором №5601234 позивач неправомірно здійснював нарахування відсотків за ставкою 2,04%. Крім того фінансова установа не зазначила та не надала доказів наявності та переліку послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, відтак положення договорів №5601234, №2739547 щодо встановлення комісії від суми кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», що також зазначається в постанові Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі №363/940/16-ц. Вважає необгрунтованою також вимогу про стягнення неустойки в сумі 598,50 грн. (за договором №5601234), оскільки таке стягнення суперечить п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. У поданому додатково клопотанні представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 6000 грн.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 23.11.2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №76928538, відповідно до якого первісний позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 16000 грн. на строк 30 днів, з базовою процентною ставкою 2,5% (а.с.11-13).

У додатку №1 (графік платежів) до договору таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, сторони погодили усі платежі за кредитом, включно проценти за користування кредитом (а.с.13-14).

14.06.2021 між ТзОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №14/16/21, відповідно до якого ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» отримало права вимоги по зобов`язанням та права грошових вимог до боржників (а.с.15-17).

Відповідно до акту прийому передачі реєстру боржників №30 (а.с.21), долученого витягу з реєстру боржників №30 (а.с.22) та враховуючи додаткові угоди до договору факторингу №14/16/21 (а.с.18-20) ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 28800 грн.

Будь-яких доказів того, що відповідач повернув позичені кошти та нараховані відсотки у строк, передбачений зазначеними договорами, у матеріалах справи відсутні.

Судом також встановлено, що 05 березня 2024 року між ТзОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2484293, відповідно до якого ТзОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало позичальнику позику у розмірі 5200 грн. на строк 30 днів, з базовою процентною ставкою 2,5% (а.с.24-26).

Також, у додатку №1 (графік платежів) до договору таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, сторони погодили усі платежі за кредитом, включно проценти за користування кредитом (а.с.13-14).

14 червня 2021 року між ТзОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/16/21, відповідно до якого ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» отримало права вимоги по зобов`язанням та права грошових вимог до боржників (а.с.48-49).

Відповідно до акту прийому передачі реєстру боржників №29 (а.с.28), витягу з реєстру боржників №29 від 14 червня 2021 року (а.с.29) ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 18161 грн. за договором №2484293, згідно з наданим розрахунком (а.с.30).

Будь-яких доказів того, що відповідач повернув позичені кошти та нараховані відсотки у строк, передбачений зазначеними договорами, у матеріалаї справи відсутні.

20 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТзОВ «Мілоан» з заявою про отримання кредиту №5601234. Того ж, 20 березня 2024 року, між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №5601234. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с.62-63).

Відповідно до п.1.2. договору сума кредиту становила 3000 грн. Кредит надавався загальним строком на 345 днів з 20.03.2024 і складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3) За п.1.4 договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендованому дату платежу 28.02.2025. Також, договором обумовлено, що проценти за користування кредитом за весь строк кредитування складають 20452,50 грн., загальні витрати позичальника складають 21142,50 грн., однак орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника становить 24142,50 грн. (а.с.62-67).

Копією долученого платіжного доручення №126059787 від 20 березня 2024 року підтверджується перерахування коштів в розмірі 3000 грн. ТзОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 (а.с.70).

У додатку №1 (графік платежів) до договору сторони погодили усі платежі за кредитом, включно проценти за користування кредитом (а.с.67 - зворот а.с.68).

30 липня 2024 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 30072024/1, у відповідності до умов якого ТзОВ «Мілоан» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 72-74).

Відповідно до долучених акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу та витягу з Реєстру боржників №1 до договору факторингу ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №5601234 (а.с.75-76).

Всупереч умов договору, відповідач ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання по поверненню коштів та сплати відсотків і згідно наданого розрахунку, станом на 30 липня 2024 року, його заборгованість за підрахунком ТзОВ «Мілоан», становить 13365 грн., що включає 3000 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 9076,50 грн. заборгованості за процентами, 690 грн. комісія, 598,50 грн. заборгованості за нарахованими штрафами (пенею) (а.с.77-78).

Також, з долученими матеріалами справи підтверджується, що 22 березня 2024 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «ФК «Незалежні фінанси» було укладено договір про споживчий кредит №2739547 (а.с.36-41). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Відповідно до п.1.2. договору сума кредиту становила 3000 грн. Кредит надавався загальним строком на 105 днів з 06 квітня 2024 року і складається з пільгового та поточного періодів (п. 1.3) За п.1.4 договору відповідач зобов`язувалася повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендованому дату платежу 06.04.2024, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.07.2024. Також, договором обумовлено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 945 грн., а протягом поточного періоду 6210 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1455 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період 4455 грн.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту №2739547, відповідач підтвердив, що він отримав та ознайомлений з інформацією про умови надання позики та орієнтовну загальну вартість позики (а.с.44-45).

У додатку №1 до договору (графіку платежів) сторони погодили усі платежі за кредитом, включно сплату процентів за користування кредитом (а.с.46).

Копією долученого платіжного доручення №35856939 від 22 березня 2024 року підтверджується перерахування коштів в розмірі 3000 грн. ТзОВ «ФК «Незалежні фінанси» на рахунок ОСОБА_1 (а.с.47).

30 липня 2024 року між ТзОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30072024/1 у відповідності до умов якого ТзОВ «ФК «Незалежні фінанси» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за окрему плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «ФК «Незалежні фінанси» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 49-51).

Відповідно до долучених акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу та витягу з Реєстру боржників до договору факторингу ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №2739547 (а.с.52-53).

Всупереч умов договору позики, ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання по поверненню коштів та сплати відсотків і згідно наданого розрахунку, його заборгованість за договором про споживчий кредит №2739547 за підрахунком позивача становить всього 10665 грн., що включає 3000 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 7155 грн. заборгованості за процентами, 510 грн. комісії (а.с.38).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

При ухваленні рішення у справі суд бере до уваги те, що вищевказані кредитні договори були укладені між відповідачем та відповідними фінансовими установами, які містять (кожен окремо) суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами, строки їх повернення та нарахування.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права Первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з п.1.1. договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.1.2 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Як зазначено раніше, відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача.

Також, сторони домовились викласти пункт 9.1. договору в наступній редакції: «Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.»

Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що ця додаткова угода до договору вступає в дію з дати її підписання сторонами і є невід`ємною частиною договору. Тобто дія договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 продовжена, а тому перехід прав вимоги за договорами позики, відбувся відповідно до діючого договору факторингу №14/06/21.

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року та 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Таким чином, зазначений договір факторингу, укладений між первісним кредитором та позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, суд погоджується з твердженням представника позивача, викладеним у відповіді на відзив, що відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, на відміну від позивача (оскільки інформація про проведення транзакцій зберігається безпосередньо у кредитодавця) може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів.

Однак, заперечуючи факт отримання коштів за договорами, відповідач та/чи його представник не надали належних та допустимих доказів, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказані у договорах, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Суд, у даному випадку аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, встановлює, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем договорів позики та споживчих кредитів з первісними кредиторами, після підписання яких між сторонами договорів виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникли зобов`язання повернути кредиторам кошти відповідно до умов договорів і сплатити відсотки за користування ними.

Враховуючи те, що за умовами договорів відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, однак їх у встановлені строки не повернув та враховуючи правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача неповернутого тіла кредиту (заборгованості за основною сумою боргу) за усіма вищевказаними кредитними договорами. При цьому, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, крім заборгованості за основним боргом, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за процентами, які нараховувалися первісними кредиторами за користування відповідачем кредитними коштами у наступних розмірах: 48034,59 грн. (за договором позики №76928538), 12961 грн. (за договором №2484293), 7155 грн. (за договором №2739547) та 9076,50 грн. (за договором №5601234).

Відповідно до договору позики №76928538 строк кредитування становив 30 днів, процентна ставка 2,5%, аналогічні умови передбачені також договором позики №2484293.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 прийшла до висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, після спливу строку надання кредиту припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором та інших платежів за цим договором.

Оскільки доказів, що відбулась пролонгація договору (договорів), відповідно до його умов, позивач не надав і матеріали справи таких не містять, то з урахуванням строку позики (30 днів) та процентної ставки (за добу 2,5 % ) відсотки за договором №76928538 становлять 12000 грн.

Таку суму суд вирахував наступним чином: 16000,00 (сума позики) х 30 (строк кредитування) х 2,5% (процентна ставка) /100).

За тим же підрахунком, за договором позики №2484293, сума відсотків становить 3900 грн.

Надаючи оцінку решті нарахованих відсотків за договороми, суд бере до уваги, що 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ від 22 листопада 2023 року, яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.

Перехідні положення закону застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Законупоширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що кредитний договір №2739547 від 22 березня 2024 року, кредитний договір №56011234 від 20 березня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», доводи позивача про те, що встановлення у кредитному договорі процентної ставки у розмірі 2,5% в день відповідає вимогам частини 5статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», не заслуговують на увагу.

При цьому суд зазначає, що денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень.

Таким чином, умови укладених договорів між сторонами щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі більше 1% згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.

Тому суд розраховує заборгованість за укладеними між сторонами договорами, виходячи із встановленої ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1%.

Відтак, розмір процентів за договором №2739547 становить 3150 грн., що вирахувані судом наступним чином: 3000 грн. (сума кредитування) х 1% х 105 (загальний строк кредитування за договором).

Розмір процентів за договором №5601234 становить 10350 грн., що вирахувано судом наступним чином: 3000 грн. (сума кредитування) х 1% х 345 (загальний строк кредитування за договором). При цьому суд бере до уваги, що позивачем було заявлено про стягнення з відповідача за вказаним договором відсотки в розмірі лише 9076,50 грн., що і підлягають стягненню.

Також, позивач, заявляючи позовні вимоги, просив стягнути з відповідача в користь позивача 510 грн. заборгованісті за комісією за договором №2739547 та 690 грн. заборгованість за комісією за договором №5601234.

Нараховуючи комісію у заявлених розмірах фінансова установа не зазначила та не надала доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору.

У постанові Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі №363/940/16-ц зазначено, що умови кредитного договору, які передбачають сплату одноразової комісії за надання фінансового інструменту та щомісячної комісії за обслуговування кредиту без зазначення конкретних послуг, є нікчемними. Суд підкреслив, що такі комісії фактично є платою за дії, які банк здійснює на власну користь, що суперечить принципам справедливості та вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.59 Постанови Касаційного цивільного суду від 04.04.2025 у справі №757/2965/15-ц, практика правозастосування положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також положень статті 55 закону України «Про банки і банківську діяльність», у редакціях, які набрали чинності з 13 січня 2006 року, зокрема в частині визнання нікчемними положень кредитного договору про сплату винагороди за надання фінансового інструменту є усталеною (постанова Верховного Суду України від 15 січня 2020 року у справі №363/940/16-ц).

Зі змісту безпосередньо кредитних договорів №2739547, №5601234 неможливо визначити та встановити за які саме послуги надані банком стягується комісія.

При цьому, згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Також, згідно з ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача в користь позивача комісії за кредитними договорами у заявлених розмірах.

Також, відповідно до змісту позовної заяви, позивач вимагає стягнення неустойки у розмірі 598,50 грн. (за кредитним договором №5601234).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Однак, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Оскільки неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, нараховані за договором після 24 лютого 2022 року, то підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням викладеного, вимога про стягнення неустойки у сумі 598,50 грн. є безпідставною та такою, що також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1453,44 грн., що пропорційно задоволеним вимогам та підтверджується документально (а.с.9).

Згідно з пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір здійснених відповідачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами (а.с.163-167) і є на думку суду співмірним ціні позову та наданим адвокатом послугам, а тому клопотання представника позивача щодо їх зменшення, задоволенню не підлягає.

З огляду на часткове задоволення позову з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3120 грн., тому, з врахуванням вимог п.10 ч.3 ст.141 ЦПК України, саме з позивача в користь відповідача суд стягує різницю судових витрат, а саме кошти в розмірі 1666,56 грн. (за підрахунком 3120 грн. - 1453,44 грн.).

Керуючись ст.12, ст.13, ст.81, ст.89, ст.141, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268, ст.272, ст.273, ст.280, ст.281, ст.282 ЦК України, на підставі ст.257, ст.258, ст.259, ст.260, ст.261, ст.263, ст.264, ст.512, ст.514, ст.1054, ст.1077, ст.1078 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: вул. Симона Петлюри, буд.30, м. Київ, 01032) 20180 (двадцять тисяч сто вісімдесят) грн. 88 коп. заборгованості за договором позики №76928538; 9100 (дев`ять тисяч сто) грн. 00 коп. заборгованості за договором позики №2484293; 6150 (шість тисяч сто п`ятдесят) грн. заборгованості за кредитним договором №2739547; 12076 (дванадцять тисяч сімдесят шість) грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором №5601234, а всього 47507 (сорок сім тисяч п`ятсот сім) грн. 38 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: вул. Симона Петлюри, буд.30, м. Київ, 01032) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) 1666 грн. 56 коп. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк