Справа № 309/710/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря - Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2025 року (головуючий суддя Орос Я.В., повний текст рішення складено 10.02.2025) у справі №309/710/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Шкарампота В.Д, про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Шкарампота В.Д., про усунення від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 - після смерті ОСОБА_6 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі та відповідачі є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя постійно проживала в АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх доводів позивачі вказують, що відповідачі є негідними спадкоємцями та, на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України, мають бути усунені від спадкування, оскільки упродовж трьох років до відкриття спадщини ОСОБА_6 перебувала у безпорадному стані через похилий вік та стан здоров`я.

Зазначають, що у 2021 році відповідач ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 , що призвело до ускладнення стану її здоров`я, внаслідок яких остання незадовго померла. Про даний факт знав ОСОБА_4 , але нічого не вжив щоб захистити сестру та надати їй медичну допомогу.

Вказує, що ОСОБА_7 - мати ОСОБА_6 та відповідачів, за життя неодноразово усно заповідала (наголошувала) своїм дітям, що своє майно, а саме будинок в АДРЕСА_2 має набути відповідач ОСОБА_3 , а житловий будинок в АДРЕСА_3 має набути відповідач ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_7 проживає з ОСОБА_6 , то відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов`язані утримувати ОСОБА_6 , з якою проживали однією сім`єю.

Зазначають, що у спадкодавиці перебувала також на утриманні позивачка ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю першої групи з 1999 року. Стверджує, що відповідачі, на підставі ч.2 ст. 267 Сімейного кодексу України, зобов`язані були також допомагати та утримувати позивачку ОСОБА_2 , при цьому мали можливість надавати таку допомогу.

Стверджують, що відповідачі жодного разу не відвідували ОСОБА_6 , коли вона перебувала у безпорадному стані у період з травня 2019 року по травень 2020 року. Зазначає, що в будинку ОСОБА_6 було відключене електропостачання, був відсутній газ та вода, тобто померла спадкодавиця була позбавлена основних засобів для існування, про що було добре відомо відповідачам, але вони нічого не вживали для того, щоб допомогти їй. Також відповідач ОСОБА_5 , знаючи у якому стані перебуває ОСОБА_6 та маючи можливість надавати їй допомогу, не вчиняв жодних дій щоб допомогти своїй одинокій сестрі.

Вказують, що ухвалою слідчого судді Хустського районного суду від 06.12.2022 зобов`язано Хустський РУП ГУНП України в Закарпатській області внести відомості до ЄРДР за заявою позивачів про вчинення відповідачами кримінальних правопорушень передбачених ст. 28 ч.2, ч.3, ч.4 ст. 186 КК України та ч.1 ст.194 КК України щодо викрадення з будинку ОСОБА_6 всіх документів позивача ОСОБА_2 , щоб остання не могла оформити спадщину.

Посилаючись на дані обставини, позивачі просили усунути відповідачів від права спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хустського районного суду від 05 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами факту умисних дій чи бездіяльності відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу померлій ОСОБА_6 .. Рішення обґрунтоване також тим, що з показів свідків та досліджених матеріалів справи вбачається, що відповідачі приймали активну участь в утриманні та догляді за своєю сестрою ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги, позиція інших учасників справи

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хустського районного суду від 05.02.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Крім зазначеного апелянт просить:

1)призначити у справі судово-медичну та судово-психіатричну експертизи, щодо визначення фізичного та психологічного стану померлої ОСОБА_8 на основі медичних записів та матеріалів справи.

2)доручити Хустському районному суду Закарпатської області оглянути доказ про те, що спадкодавця ОСОБА_6 проживала у своєму будинку в нелюдських умовах.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було встановлено фактичні обставини справи, а саме відносно того, що спадкодавиця перебувала у безпорадному стані через свій похилий вік, тяжку хворобу. Стверджує, що суд не розглянув заяву позивачів про призначення у справі судово-медичної та судово-психіатричної експертизи, та результатом такої не прийняв відповідне рішення. Місцевим судом не було встановлено той факт, що за спадкодавицею ніхто із спадкоємців не здійснював піклування. Позивач заперечує висновки місцевого суду про те, що відповідачі приймали активну участь в догляді та утриманні ОСОБА_6 , оскільки таке не відповідає дійсності. У своїх доводах позивач посилається на кримінальне провадження від 10.01.2025, зареєстроване на підставі ухвали суду, про використання ОСОБА_4 під час судового засідання підробленого документу, а саме акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов.

Позивач заперечує також висновок суду про врахування дій, які вчинив ОСОБА_9 (доставлення спадкодавиці до лікарні та пізніше поховання померлої), зарахування таких дій спадкоємцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки згідно з висновками Верховного Суду кожен спадкоємець окремо відповідає за свою умисну дію чи бездіяльність по відношенню до спадкодавиці.

На апеляційну скаргу позивача відповідач ОСОБА_3 подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити без змін рішення Хустського районного суду від 05.02.2025.

Вважає, що в судовому засіданні об`єктивно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка була рідною сестрою відповідача ОСОБА_3 . Померла проживала одна, ніколи не була одружена, дітей не мала, разом із нею ніхто не був зареєстрований. ОСОБА_3 , на рівні з іншими відповідачами, є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_6 . Відповідач стверджує, що, у силу своїх можливостей допомагав померлій сестрі по господарству, мав із нею доброзичливі відносини. Разом з тим, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є людиною похилого віку (70 років), як і померла є одиноким, згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Хустської міської ради №02-22/490 від 03.04.2023р., проживає один. Окрім мінімальної пенсії не має жодного джерела доходу. У 2010 році у нього згоріло обійстя, яке він не може відновити до сьогоднішнього дня. Таким чином, утримувати матеріально свою сестру, про що апелюють позивачі, він не мав можливості.

Вважає, що померла ОСОБА_6 не перебувала у безпорадному стані. Жодного доказу, який би підтверджував безпорадність сестри відповідача через хворобу, каліцтво або похилий вік до матеріалів позову не додано. Такі доводи не знайшли свого підтвердження і в процесі розгляду справи судом.

У своїх доводах відповідач посилається на показання свідків, які були допитані за клопотанням позивачів у судовому засіданні та ствердили, що відповідачі допомагали померлій по господарству, мали з нею доброзичливі стосунки. Померла майже до дня своєї смерті мала можливість самостійно задовольняти свої життєві потреби.

Межі розгляду справи апеляційним судом та явка учасників справи

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.6 ст.367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 та його представник рішення суду просили залишити без змін.

Позивачі, інші відповідачі та приватний нотаріус в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 152-154,156-158 том 2). У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив розглядати справу за його відсутності.

Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію ОСОБА_3 та його представника, дослідивши матеріали даної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла таких висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за адресою АДРЕСА_1 , проживала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вказаному домоволодінні разом з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с.48 том 1).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.47 том 1).

Згідно довідки №15/02-14 від 13.01.2023, виданої приватним нотаріусом Шкарампотою В.Д., спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.25 том 1).

Як вказав в судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 , він та ОСОБА_4 є рідними братами ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є її племінниками - дітьми їх трьох померлих сестер.

Ухвалами місцевого суду було витребувано: з Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області матеріали кримінального провадження по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 своїй сестрі ОСОБА_6 (а.с.104-105 том 1); з ПрАТ «Закарпаттяобленерго» інформацію щодо причин припинення та відновлення постачання електричної енергії до житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.144-146 том1); з КНП Хустської ЦРЛ ім. Віцинського О.П. Хустської міської ради виписку з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 (а.с.87-89 том 1); з головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період з травня 2000 року по липень 2000 року та з серпня 2022 року по жовтень 2022 року; з Національної служби здоров`я України інформацію, яка міститься в електронній системі охорони здоров`я щодо укладення або не укладення ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 декларації з сімейним лікарем (а.с.219-221 том 1).

На виконання вказаних ухвал суду:

- слідче відділення Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області повідомило Хустський районний суд про те, що станом на 13.09.2023 слідчими СВ Хустського РУП УГНП або дізнавачами СД Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області не здійснювалось та не здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 своїй сестрі - ОСОБА_6 (а.с.115 том 1);

-приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» повідомило суд, що постачання електричної енергії споживачу ОСОБА_6 до житлового будинку АДРЕСА_1 було припинено 16.05.2019, у зв`язку із заборгованістю по сплаті вартості спожитої електричної енергії в розмірі 740,25 грн. Зазначило, що 25.02.2020 електроживлення до вказаного об`єкту було відновлено після оплати споживачем вищевказаної заборгованості (а.с.183 том 1);

-КНП «Хустька ЦРЛ імені Вцинського О.П.» направила суду карту пацієнта ОСОБА_6 , який вибув із стаціонару №1004/1347 (а.с.153-154 том 1);

- Головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України21.11.2023 надано інформацію щодо перетинання державного кордону України в період з 01.08.2022 по 31.10.2022 щодо ОСОБА_10 1958 року народження, за якою вбачається, що вказаним громадянином 10.10.2022 здійснено в`їзд на пункті пропуску Ужгород (а.с.228 том1 );

-Національною службою здоров`я України 13.12.2023 надано відповідь, з якої вбачається, що відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідних реєстрах центральної бази даних електронної системи охорони здоров`я станом на 08.12.2023 інформації не знайдено (а.с.234, 235 том 1).

Також Національною поліцією України ГУНП в Закарпатській області на виконання ухвали місцевого суду від 14.11.2023 повідомлено про те, що повідомлення про побиття ОСОБА_6 рідним братом ОСОБА_3 під час сімейної сварки було зареєстроване під №877 від 05.02.2021, а матеріали списано у справу, відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян»; з приводу неправомірних дій гр. ОСОБА_3 по відношенню до гр.. ОСОБА_6 зареєстровано під №1098 від 17.02.2021 - 24.02.2021, наступні заяви щодо неправомірних дій ОСОБА_3 та побиття ОСОБА_6 ОСОБА_3 було приєднано до ЄО№1098 (а.с.237-238 том 1).

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2024 року, яка залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.07.2024 (посилання https://reyestr.court.gov.ua/Review/120372970), клопотання позивачів про призначення у даній справі судово-медичної, судово-психіатричної експертизи, а також клопотання про встановлення факту (доказу) залишено без розгляду (а.с.27-28 том 2).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог. Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, що спадкодавиця ОСОБА_6 при житті потребувала допомоги саме від відповідачів, не доведено, що останні, будучи обізнаними про необхідність надання такої допомоги та маючи можливість її надати, свідомо та умисно ухилялися від надання допомоги сестрі.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам матеріального закону.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 78 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.47 том 1). Причина смерті - ішемічна хвороба серця, що підтверджується довідкою №314 від 02.09.2022 (а.с.49 том 1).

Після смерті останньої відкрилася спадщина.

За своє життя ОСОБА_6 заповіту не залишила, а відтак, спадкування здійснюється за законом.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Встановлено, що спадкоємцями майна ОСОБА_6 є: брати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також племінники ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 6 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, правило абзацу 2 частини 3 статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, ухилення від надання допомоги спадкодавцеві характеризується умисною формою вини.

Відповідні правові висновки щодо застосування ч. 5 ст 1224 ЦК України викладені у ряді постанов Верховного Суду: від 21.03.2018 у справі N 337/6000/15-ц (провадження N 61-1302св 18), від 04.07.2018 у справі N 404/2163/16-ц (провадження N 61-15926св18), від 08.11.2018 у справі N 521/20849/16 (провадження N 61-31024св18), від 14.11.2018 у справі N 712/4709/15-ц (провадження N 61-8023св18), від 11.02.2019 у справі № 756/11676/16-ц (провадження № 61-34600св18), від 25.03.2019 у справі № 766/810/17 (провадження № 61-37615св18), від 04.03.2019 у справі N 321/1573/17-ц (провадження N 61-45879св18), від 19.06.2019 у справі N 491/1111/15-ц (провадження N 61-14655св18), від 17.07.2019 у справі N 676/5086/15-ц (провадження N 61-25032св19), від 29.04.2020 у справі N 520/5083/16-ц (провадження N 61-47518св18), від 18.12.2020 у справі N 761/19573/15-ц (провадження N 61-5357св20), від 26.04.2021 у справі N 569/12523/16-ц (провадження N 61-17181св19), 16.08.2023 у справі N 714/675/17 (провадження N 61-4217св19).

Таким чином, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадщину на підставі частини 5 статті 1224 ЦК України потрібно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

За правилами доказування, визначеними статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 у справі №200/21452/15-ц (провадження № 61-18578св18) зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах.

Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно даних Національної служби здоров`я України відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відповідних реєстрах центральної бази даних електронної системи охорони здоров`я станом на 08.12.2023 інформації не знайдено (а.с.234, 235 том 1). Згідно карти пацієнта №1004/1347 з КНП «Хустька ЦРЛ імені Віцинського О.П.», ОСОБА_6 була госпіталізована 31.08.2022, де померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.154 том 1). Причина смерті - ішемічна хвороба серця (а.с. 49 том 1).

Таким чином, медична документація щодо ОСОБА_6 - фактично відсутня, відтак записи у медичних документах, якими може бути доведений її безпорадний стан - відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, за клопотанням позивачів, було допитано свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Згідно з викладеними у рішенні суду поясненнями свідків, спростовуються доводи позивачів про те, що відповідачі не надавали допомогу спадкодавиці. Зокрема судом було встановлено, що брат спадкодавці - ОСОБА_4 допомагав своїй сестрі. До останньої також приходив син ОСОБА_4 - ОСОБА_9 . Також приходив допомагати сестрі ОСОБА_3 , зокрема свідок бачив, що ОСОБА_3 колов їй дрова. Син ОСОБА_4 - ОСОБА_9 приходив до ОСОБА_6 в лікарню.

Оцінюючи доводи сторін щодо надання допомоги спадкодавиці похилого віку, суд враховує також наявність реальної можливості спадкоємців надавати таку допомогу.

Зокрема, колегія суддів приймає до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_3 , 1953 року народження, є людиною похилого віку, проживає один, у відзиві зазначив про відсутність можливості матеріально допомагати сестрі, оскільки отримує лише пенсію та змушений відновлювати житло, яке згоріло.

ОСОБА_4 - 1958 року народження, тобто є також особою похилого віку. У поданому суду відзиві пояснив суду, що здійснював допомогу сестрі, а також допомогу надавав його син із жінкою.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_5 умисно не вчиняв будь-яких дій щоб захистити спадкодавця та полегшити її страждання. Однак позивачем у справі жодним чином не доведено, що спадкодавець потребувала допомоги саме від ОСОБА_5 та те, що останній міг надавати таку допомогу.

Не заслуговують на увагу також доводи апелянта про те, що суд врахував дії, які вчинив ОСОБА_9 (доставлення спадкодавця до лікарні та пізніше поховання померлої), зарахувавши такі дії спадкоємцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки суд в оскаржуваному рішенні вказав, що всі витрати на поховання оплатила сім`я ОСОБА_4 (а.с.107 том 2 останній абзац). Таке твердження відповідає дійсності, оскільки з пояснень відповідачів та показань свідків встановлено, що оплату за лікування та пізніше поховання проводив ОСОБА_9 , який є сином ОСОБА_4 .

Встановивши, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення відповідачів від надання своїй сестрі ОСОБА_6 (спадкодавиця) допомоги, яку остання потребувала саме від братів та племінника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від спадкування.

Звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 повторно просив суд призначити у справі судово-медичну та судово-психіатричну експертизу, для встановлення фактичних обставин справи стосовно фізичного стану спадкодавці та умов проживання.

Вказане клопотання не підлягає до задоволення зважаючи на наступне.

Оскільки колегією суддів встановлено, що позивачем не доведені обставини, які разом з доведенням безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_6 , давали б підстави для усунення відповідачів від права на спадкування, сам по собі факт наявності чи відсутності у спадкодавиці безпорадного стану не впливає на висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Як зазначалось вище, ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2024 року, яка залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.07.2024 (посилання https://reyestr.court.gov.ua/Review/120372970), клопотання позивачів про призначення у даній справі судово-медичної, судово-психіатричної експертизи, а також клопотання про встановлення факту (доказу) залишено без розгляду (а.с.27-28 том 2). Суд аргументував своє рішення тим, що клопотання позивачами подано з порушенням відповідних процесуальних строків та без належного обґрунтування причин його подання з порушенням таких строків. Суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком місцевого суду, зазначивши, що у підготовчому судовому засіданні судом за клопотаннями позивачів було витребувано докази по справі, а клопотання про призначення у цій справі експертизи було подано позивачами з порушенням встановлених законом процесуальних строків, без обґрунтування причини пропуску такого строку.

Враховуючи предмет і підстави позову, колегія суддів дійшла до висновку, що призначення такої експертизи у цій справі не є обов`язковим, а безпорадний стан спадкодавиці може бути підтверджений і іншими доказами. Відтак, клопотання апелянта не підлягає до задоволення.

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, які полягали у не задоволенні клопотання про призначення посмертної судово-медичної експертизи, є безпідставними та не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.

Головуюча:

Судді: