Справа №474/682/24
Провадження № 22-ц/812/976/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого -Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участі представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Соколом Ф.Г., повний текст складено 25 березня 2025 року, цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області по справі № 729/894/15-ц від 27 жовтня 2015 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 серпня 2015 року і до досягнення сином повноліття.

Начальником Бобровицького районного відділу ДВС було винесено постанову в якій встановлено, що 04 травня 2018 року до відділу надійшла заява ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу без подальшого виконання. В цій же постанові було встановлено відсутність заборгованості по сплаті аліментів станом на 04 травня 2018 року.

04 березня 2024 року заступником начальника Ніжинського відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження зі стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідачка звернулася про стягнення аліментів через 5 років, про що позивач дізнався при отриманні розрахунку.

У розрахунку заборгованості станом на 13 березня 2024 року сукупний розмір заборгованості становить 217 588 грн. 64 коп., та в ньому ж зазначено, що станом на травень 2018 року позивач мав заборгованість у вказаному місяці у сумі 2 896 грн. 04 коп., хоча у постанові від 04 травня 2018 року - заборгованість була відсутня.

За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів з позивача стягнуто аліменти з травня 2018 року по лютий 2024 року. До того ж, у вказаному розрахунку розмір доходу позивача станом на 2024 рік встановлено у розмірі 12 862 грн. 00 коп., що не відповідає дійсності, оскільки його дохід кожного місяця не є стабільним, коливається. На сьогоднішній день його дохід становить 8 000 грн.

Вказує, що в ході обстеження 23 травня 2022 року умов проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , було встановлено, що діти проживають разом з батьком, навчаються в ОСОБА_9 закладі середньої освіти, батько утримує та виховує дітей самостійно, матері участі у вихованні дітей не приймає.

У довідці виданій ОСОБА_9 закладом середньої освіти зазначено, що ОСОБА_10 дійсно навчався у вказаному закладі з 10 вересня 2021 року до 09 серпня 2023 року.

Посилається на те, що ОСОБА_10 проживав з ним, а стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання сина було нараховано за всі роки, хоча мати участі у вихованні та матеріальному утриманні сина не приймала.

Зазначав, що у період з 01 листопада 2017 року до 30 квітня 2021 року він здійснював перекази коштів в рахунок аліментів на ім`я відповідачки, всього на суму 48 340 грн.

З часу винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві без подальшого виконання його майновий стан змінився.

У травні 2023 року позивач одружився з ОСОБА_11 , до одруження у вересні 2018 року, у них народився син ОСОБА_12 , якому встановлено інвалідність з дитинства, в зв`язку з чим він постійно проходить курси реабілітації, та потребує постійного контролю лікарів, ліки, консультації спеціалістів.

Також має старшого сина від першого шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом з ним та мати якого участі у його вихованні, матеріальному утриманні не приймає.

ОСОБА_13 навчається у Вінницькому медичному коледжі імені академіка Д.К. Заболотного на 2 курсі на денному відділенні, навчання здійснюється за його ( позивача) кошти.

На його утриманні також перебуває його мати ОСОБА_14 , 1959 року народження, яка є особою пенсійного віку.

Зазначає, що на сьогоднішній день його місячний дохід становить 8000 грн. у матеріальному забезпеченні дітей йому допомагає дружина ОСОБА_15 .

Але він має можливості сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частки всього заробітку( доходу) щомісяця.

Посилаючись на вимоги статей 181- 183, 192 СК України, позивач просив: зменшити розмір аліментів утримуваних з нього на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області по справі № 729/894/15-ц від 27 жовтня 2015 року, з 1/3 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття;

- зменшити розмір аліментів утримуваних з нього на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області по справі № 729/894/15-ц від 27 жовтня 2015 року, з 1/3 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття;

- звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_4 , з 2021 року по 2023 рік.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості - відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження обставин того, що після присудження судовим рішенням аліментів на утримання дітей, погіршився матеріальний або сімейний стан позивача, погіршилося його здоров`я, а також того, що заборгованість по аліментам у позивача виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою, тощо, у тому числі, у зв`язку з народженням сина ОСОБА_16 і його лікуванням, та проживання разом з ним сина від першого шлюбу ОСОБА_17 .

В матеріалах справи немає доказів відсутності у позивача доходів, зокрема як у суб`єкта господарювання, та у його теперішньої дружини, та ухилення матері ОСОБА_8 , 2006 року народження, від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина. Матеріали справа не містять жодного доказу, що майнового стану позивача та його сім`ї.

Натомість з постанов державного виконавця про накладення арешту на майно боржника вбачається належність йому на праві власності транспортних засобів, перелік яких наведений у постанові.

Отже, зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох інших дітей від попередніх шлюбів, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення прав дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та суперечитиме їх інтересам. Батьки не можуть компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Вказівка про народження синів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , у яких є матері, не є достатньою правовою підставою для застосування положень ст. 192 СК України, з огляду на відсутність доказів існування самого факту погіршення у зв`язку з цим майнового стану платника аліментів.

В сукупності вищевикладеного вбачається, що позов в цілому є безпідставним та необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає, що воно не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, прийняте без належної оцінки доказів позивача, а тому просив про його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Так, вказував, що Врадіївський районний суд Миколаївської області не врахував жодних доказів, які були подані разом із позовною заявою про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості.

Також суд першої інстанції зазначив, що вказівка про народження його двох синів від попередніх шлюбів, у яких є матері, не є достатньою підставою для застосування положень ст. 192 СК України, з огляду на відсутність доказів існування самого факту погіршення у зв`язку з цим майнового стану платника аліментів.

Суд не звернув увагу на той факт, що старший син ОСОБА_8 проживає разом з ним, він сплачує його навчання та повністю несе матеріальну відповідальність за сина.

Також суд, не прийняв до уваги акт обстеження матеріально-побутових умов проживання, який був здійснений депутатом Бобровицької міської ради, від 23 травня 2022 року де зазначено, що син проживає разом з ним та не взяв до уваги квитанції про сплату навчання сина.

Стосовно меншого сина, ОСОБА_12 вказував, що він є дитина з інвалідністю. Він надав суду всі докази того, що його дитина постійно перебуває в реабілітаційних центрах, потребує лікування та догляду, що на його думку є фактом погіршення матеріального стану.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Палій А.В. просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Палій А.В. апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилася, в силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2015 року у справі № 729/894/15-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з 06 серпня 2015 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 його батьками є: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_18 ( а.с.18).

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 їх батьками є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 (а.с.17,19).

ОСОБА_14 є матір`ю позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.12).

20 листопада 2006 року на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 з терміном дії - довічно.

05 листопада 2015 року Бобровицьким районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 27 жовтня 2015 року у справі № 729/894/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей, яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з 06 серпня 2015 року.

04 травня 2018 року в межах виконавчого провадження № 49302203 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (виконавчого листа № 729/894/15-ц від 05.11.2015р.) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження у зв`язку з поданням заяви стягувача ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, заборгованість станом на 04 травня 2018 року - відсутня.

ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_12 , батьками якого є: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_15 .

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_4 від 23 травня 2022 року, встановлено, що діти проживають за адресою: АДРЕСА_1 в приватному будинку разом із батьком ОСОБА_2 . Сини ОСОБА_17 та Назар навчається у Озерянському ЗСО 1-ІІІ ступенів. ОСОБА_2 приватний підприємець, не одружений, а тому на час складання акту самостійно утримує та виховує дітей, матері участі у вихованні дітей не приймають.

16 травня 2023 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . Дружині після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_19 на ОСОБА_20 .

04 березня 2024 року постановою заступником начальника Ніжинського відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Ніжинський відділу ДВС) винесену відкрито виконавчого провадження № 74317448 з виконання виконавчого листа (дублікат) № 2/729/409/15 від 22 січня 2024 рок,у виданого Бобровицьким районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з 06 серпня 2015 року. У цій же постанові боржника зобов`язано протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно.

13 березня 2024 року та 03 червня 2024 року заступником начальника Ніжинського відділу сформовано розрахунки заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 74317448 боржником у якому є ОСОБА_2 та стягувачем ОСОБА_3 .

Розрахунки сформовано за періоди з травня 2018 року до лютого 2024 року, та з травня 2018 року до травня 2024 року, виходячи із розміру доходу боржника (середня заробітна плата працівника для цієї місцевості у відповідний період), розміру аліментів визначеному у виконавчому документі як 33,33% та виходячи із заборгованості на 30 число поточного місяця, з врахуванням вчинених боржником проплат. Загальна сума заборгованості станом на лютий 2024 року становить 217 588 грн. 64 коп., та станом на травень 2024 року - 213 301 грн. 74 коп. З цього ж розрахунку вбачається, що заборгованість боржника зі сплати аліментів за травень 2018 року розрахована станом на 30 число поточного місця, а не станом на 04 число поточного місяця, якого виконавчий документ був повернутий стягувачу за його ж заявою. А також вбачаються вчинені боржником проплати на сплату аліментів: жовтень 2018 року у сумі 7 340 грн. 00 коп.; у лютому 2019 року - 4 000 грн. 00 коп.; у серпні 2019 року - 3 000 грн. 00 коп.; у січні 2020 року - 5 000 грн. 00 коп.; у березні 2020 року - 5 000 грн. 00 коп.; у квітні 2020 року - 3 000 грн. 00 коп.; у травні 2020 року - 2 000 грн. 00 коп.; у серпні 2020 року - 3 000 грн. 00 коп.; у грудні 2020 року - 8 000 грн. 00 коп.; у квітні 2021 року - 4 000 грн. 00 коп. А також вбачається, що боржником у березні 2024 року було внесено кошти на сплату аліментів у розмірі 8 573 грн. 80 коп., у квітні 2024 року у розмірі 4 286 грн. 90 коп. та у травні 2024 року у розмірі 4 286 грн. 90 коп.

У довідці № 26 від 06 березня 2024 року АТ Державний ощадний банк України зазначено про здійснення ОСОБА_2 переказів коштів в рахунок аліментів ОСОБА_3 у кількості 13 переказів, зокрема: 03 листопада 2017 року у сумі 2 000 грн.; 03 січня 2018 року у сумі 2 000 грн.; 23 жовтня 2018 року у сумі 4 940 грн. та 23 жовтня 2018 року у сумі 2 400 грн. (що відповідає розрахунку державного виконавця у якому платіж за жовтень 2018р. проведений однією сумою 7 340 грн.); у лютому 2019 року - 4 000 грн. 00коп.; у серпні 2019 року - 3 000 грн. 00 коп.; у січні 2020 року - 5 000 грн. 00 коп.; у березні 2020 року - 5 000 грн. 00 коп.; у квітні 2020 року - 3 000 грн. 00 коп.; у травні 2020 року - 2 000 грн. 00 коп.; у серпні 2020 року - 3 000 грн. 00 коп.; у грудні 2020 року - 8 000 грн. 00 коп.; у квітні 2021 року - 4 000 грн. 00 коп..

Із довідки №102 від 18 березня 2024 року, виданої Вінницьким медичним фаховим коледжем вбачається, що ОСОБА_8 навчається у Вінницькому медичному фаховому коледжі ім. академіка Д.К.Заболотного на 2 курсі на денному відділенні по спеціальності стоматологія, стоматологія ортопедична, договірна сума навчання. Зарахований з 01 вересня 2022 року. Термін навчання до 30 червня 2025 року. Вартість навчання не зазначена (а.с.6).

З наданих позивачем дублікатів платіжних інструкцій № jbklm8so6f8f2d від 28 серпня 2022 року на суму 11 300 грн., № jbkln1vo6zr79z від 31 січня 2023 року на суму 11 300 грн.; № jbkln8bo7txbkg від 14 серпня 2023 року на суму 11 300 грн.; № jbklo12o8jig5y від 02 січня 2024 року на суму 11 300 грн. вбачається, що ним сплачено кошти на рахунок отримувача № НОМЕР_2 Вінницький медичний коледж.

Постановою заступника начальника Ніжинського відділу ДВС 03 червня 2024 року винесено постанови в межах виконавчого провадження № 74317448 з виконання дубліката виконавчого листа № 2/729/409/15 про арешт майна боржника, а саме належні йому транспортні засоби Zontes, д.р.н. НОМЕР_3 ; ЗИЛ, д.р.н. НОМЕР_4 ; Volvo, д.р.н. НОМЕР_5 ; Mercedes bens, д.р.н. НОМЕР_6 ; ПФ, д.р.н. НОМЕР_7 , та грошові кошти/електронні гроші на рахунках.

У 2024 року на ім`я ОСОБА_15 видано посвідчення серії НОМЕР_8 Державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю.

У медичному висновку дитини ОСОБА_12 , 2018 року народження, зазначено, що з 01 квітня 2024 року до 12 квітня 2024 року він пройшов повторний курс реабілітаційного лікування в Центрі сплетіння. Дизартрія. В ньому ж зазначено, що стан народженої дитини важкий, переведена у відділення новонароджених КЛПЗ Чернігівська обласна дитяча лікарня, діагноз: пологова травма, правобічний парез Дюшена-Ерба, контрактура правого ліктьового суглобу, гіпоксично-ішмічне ураження ЦНС, двобічні субепендимальні крововиливи в стадії кісто утворення, розлади м`язового тонусу за змішаним типом. Вроджена вада серця, серцева недостатність 0-І ст. З народження спостерігається неврологом: НСГ від 04 жовтня 2018 року; Електронейроміографія від 12 жовтня 2018 року; НСГ від 27 грудня 2018 року; Електронейроміографія від 22 грудня 2018 року; УЗД кульшових суглобів від 13 травня 2019 року. В 1р. 2 міс. Встановлено діагноз G 83.2 ОСОБА_21 справа внаслідок пологової травми плечового сплетіння, оформлена соціальна допомога. Пройшов 5 курсів реабілітації в центрі. Рекомендації: спостереження невролога; індивідуальна програма реабілітації за моделлю Тандем-партнерство; медична реабілітація (масаж, лікувальна фізкультура, плавання, елементи Бобат та ерготерапії в домашніх умовах); психолого-педагогічна реабілітація; розвиток мовлення; повторний курс реабілітаційного лікування в центрі.

Відповідно до акт № 415 обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20 вересня 2024 року ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 в приватному будинку разом із батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_15 .

Згідно довідки № 21 від 15 березня 2024 року виданої Озерянським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ОСОБА_4 навчався у вказаному закладі освіти з 10 вересня 2021 року по 09 серпня 2023 року.

У паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії та номеру НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_4 , виданому 06 квітня 2020 року. Органом 4823, наявний штамп в`їзду до Польщі на транспортному засобі (автомобілі), що мало місце через пункт пропуску на суміжній з Україною території Корчова 07 квітня 2023 року.

Позивач ОСОБА_2 є суб`єктом господарювання, який здійснює види господарської діяльності за КВЕД 52.11.0, 52.62.0, 60.24.0 (свідоцтво платника єдиного податку серії Б № 841294 від 30 травня 2012 року).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що позов в цілому є безпідставним та необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на таке.

Щодо вимог про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що на утриманні у нього перебуває син від першого шлюбу ОСОБА_8 , 2006 року народження, який навчається у Вінницькому коледжі на денній формі навчання і контрактній формі навчання, яке він оплачує, мати дитини матеріальної допомоги не надає та малолітній син ОСОБА_12 , 2018 року народження, який народився у шлюбі з ОСОБА_15 та є дитиною-інвалідом з дитинства. Крім того, на його утримання перебуває його мати ОСОБА_14 , яка є особою пенсійного віку.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22, від 12 березня 2025 року у справі 522/8836/23.

За такого, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у справі, яка переглядається можливе застосування саме таких правових висновків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги невірно застосував статтю 192 СК України та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2015 року у справі № 729/894/15-ц.

Суд апеляційної інстанції вважає, що є доведеними обставини зміни сімейного стану ОСОБА_2 , зокрема, народження від іншого шлюбу дитини ОСОБА_22 , 2018 року народження, який перебуває на його утриманні та ще є дитиною інвалідом з дитинства, і є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 на 1/6 частки доходів позивача, що з огляду на обов`язок обох батьків утримувати дітей, буде достатнім для задоволення потреби неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їх гармонійного фізичного та духовного розвитку.

Вказана обставина народження дитини, на яку посилається позивач як на підставу зменшення розміру аліментів, є такою, що виникла пізніше, ніж суд призначив аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 , розмір яких у цій справі оспорює позивач.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій, вирішуючи позов ОСОБА_2 , неправильно застосував положення статті 192 СК України, що призвело до неправильного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів у цій справі та помилково вважав недоведеними вимоги позову в цій частині.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами позову про необхідність значних витрат на навчання сина ОСОБА_8 , який навчається на денному відділенні Вінницького медичного фахового коледжу, на договірній формі навчання, оплату за яке здійснює позивач та витрат, які несе сім`я на лікуванню та догляд за дитиною інвалідом ОСОБА_23 .

Між тим позивачем не доведено відповідними доказами витрати, пов`язані з перебування на його утриманні матері ОСОБА_14 , яка є пенсіонером за віком.

Відповідно до положень частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Звертаючись до суду з вимогами про звільнення від слати заборгованості по аліментам з 2021 року по 2023 рік, позивач посилався на те, що неповнолітній син ОСОБА_10 , 2011 року народження, проживав з ним.

На підтвердження обставин проживання дитини з ним позивачем надано акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 23 травня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 в приватному будинку разом із батьком ОСОБА_2 . Дитина навчається у Озерянському ЗСО 1-ІІІ ступенів. На час складання акту самостійно утримує та виховує дітей, матері участі у вихованні дітей не приймають. Проте період проживання у вказаному акті не зазначено.

Відповідно до довідки Озерянської ЗСО 1-ІІІ ступенів № 21 від 15 березня 2024 року ОСОБА_4 навчався у вказаному навчальному закладі з 10 вересня 2021 року по 09 серпня 2023 року.

Розглядаючи спір ОСОБА_2 в частині звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за період з 2021 по 2023 роки, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментах за вказаний період.

Колегія суддів вважає вказаний висновок неправильним з огляду на те, що матеріалами справи підтверджено, що дійсно спільний син сторін ОСОБА_10 , 2011 року народження проживав з батьком та був на його утриманні.

Обставини проживання дитини з батьком підтвердила у суді апеляційної інстанції і представник відповідача.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи відсутність доказів на підтвердження конкретного періоду проживання неповнолітнього ОСОБА_4 з батьком, відомості щодо періоду навчання дитини у Озерянській ЗСО 1-ІІІ ступенів та дати виїзду дитини за межі України, колегія суддів вважає за можливе звільнити позивач від сплати заборгованості по аліментів за період з 10 вересня 2021 року по 06 квітня 2023 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для зміни розміру аліментів та звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заявлених позивачем вимог.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2025 року у цій справі, то додаткове рішення цього ж суду від 16 квітня 2025 року про стягнення з позивача на користь відповідача витрат за надання правової допомоги також слід скасувати.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).

За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвлено нове про задоволення вимог.

За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1861 грн. 80 коп.

Оскільки ОСОБА_3 , як стягувачка аліментів, звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частин 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то ОСОБА_2 слід компенсувати сплачений ним за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1816 грн. 80 коп. за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягується з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримуваних неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області по справі № 729/894/15-ц від 27 жовтня 2015 року, з 1/3 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 10 вересня 2021 року по 06 квітня 2023 року.

Додаткове рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2025 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 30 червня 2025 року.