Справа № 944/4098/24
Провадження №2/944/492/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Колтуна Ю.М.

з участю секретаря судового засідання Корабель С.А.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті Яворові, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 13.12.2016 виконавчим комітетом Новояворівської міської ради між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя з відповідачем у них народилося двоє дітей - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що сімейне життя між нами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У них з відповідачем різні характери та протилежні погляди на шлюб та сім`ю, через що між нами постійно виникали сварки та непорозуміння. Сторони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства, у них відсутній спільний бюджет. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 27.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, зауважила, що відповідач жодних заходів для збереження сім`ї не вжив, спільне подружнє життя та примирення між ними є неможливим.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що твердження позивача, що у їх подружжя відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя не відповідають дійсності, бажає шлюб зберегти.

Суд заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 13.12.2016 виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, актовий запис №176, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 13.12.2016.

Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06.03.2008 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27.12.2016.

Судом з`ясовано, що спільне життя у сторін не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як передбачено ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

В обґрунтування позову позивач стверджує, що вони з відповідачем тривалий час разом не проживають, спільного господарства не ведуть, у них відсутній спільний бюджет, подальше збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам позивача.

Судом беруться до уваги такі її доводи, оскільки вони відповідачем не спростовані.

При цьому судом враховується позиція Верховного Суду, викладена у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18 (61-3235св19), згідно з якою закріплена статтею 111 Сімейного кодексу України норма щодо необхідності вжиття заходів до примирення подружжя є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Крім того, суд виходить з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яка визначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Тому, приймаючи до уваги вимоги закону, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, оскільки це відповідатиме волі позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, так як такий шлюб існує формально, докази про можливість збереження сім`ї у сторін відсутні, подальше спільне проживання буде суперечити інтересам сторін.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача, які фактично зводяться до того, що відповідач не погоджується із розірванням шлюбу з позивачем, оскільки має на меті зберегти шлюбні відносини. Слід зазначити, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.

Оскільки судом з`ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, час припинення між ними шлюбних відносин, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім`ї є неможливим, суперечить їх інтересам, враховуючи небажання та неспроможність сторін відновити сімейні відносити, а також відсутність наявних перешкод, передбачених ст. 110 СК України, приймаючи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, через що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,7,12,13,206,247,258-259,263-265,354 ЦПК України, ст.ст.110-112 СК України, суд,

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . РНОКПП НОМЕР_4 , жителькою АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , жителем АДРЕСА_2 ), який зареєстрований 13 грудня 2016 року у виконавчому комітеті Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, актовий запис №176, - розірвати.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням законної сили.

Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . РНОКПП НОМЕР_4 , жителькою АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя Юрій КОЛТУН