ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року

м. Київ

справа № 287/1092/23

провадження № 61-2402св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Калінін Роман Сергійович, на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області, в складі судді Заполовського В. В.,

від 22 серпня 2024 року, додаткове рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області, в складі судді Заполовського В. В., від 03 жовтня

2024 року, постанову Житомирського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Шевчук А. М., Коломієць О. С., Талько О. Б., від 29 січня 2025 року та додаткову постанову Житомирського апеляційного суду, в складі колегії суддів:

Шевчук А. М., Коломієць О. С., Талько О. Б., від 26 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ спільного майна подружжя.

2. Позов мотивований тим, що 01 жовтня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який розірвано рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2022 року.

3. Позивачка вказувала, що у серпні 2021 року подружжя придбало автомобіль SKODA SUPERB, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .

4. На підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2022 року

ОСОБА_2 без її згоди відчужив вказаний автомобіль своїй матері

ОСОБА_3 .

5. Вважає цей договір купівлі-продажу автомобіля фіктивним та таким, що не передбачав настання правових наслідків, з огляду на те, що ОСОБА_2 не припиняв користуватися спірним автомобілем як до, так і після укладання відповідного правочину.

6. Оскільки спірний транспортний засіб набутий за спільні кошти під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просила суд:

- визнати договір купівлі-продажу автомобіля SKODA SUPERB, сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , укладений в територіальному сервісному центрі МВС №5641 18 жовтня 2022 року, недійсним;

- визнати автомобіль SKODA SUPERB, сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль SKODA SUPERB, сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , та виділити вказаний автомобіль ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частини ринкової вартості автомобіля SKODA SUPERB, сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , в сумі 420 585 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

7. Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області

від 22 серпня 2024 року позов задоволено.

Визнано автомобіль «SKODA SUPERB», сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль «SKODA SUPERB», сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 та виділено вказаний автомобіль ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за

1/2 частину ринкової вартості автомобіля марки SKODA, модель SUPERB, сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , в сумі 420 585 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

8. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що сторони придбали спірний автомобіль під час перебування у шлюбі, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 .

9. Відповідач розпорядився спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди позивачки, уклавши зі своєю матір`ю договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, при цьому сам і надалі продовжив ним користуватись.

10. Встановивши, що відповідач уклав договір купівлі-продажу автомобіля, який перебуває у спільній сумісній власності подружжя,без згоди іншого співвласника, суд дійшов висновку, що такий правочин є недійсним.

11. Врахувавши, що згідно з висновком експерта від 15 квітня 2024 року №СЕ-19/106-24/3865-АВ вартість спірного автомобіля на час розгляду справи в суді становить 841 170 грн, суд першої інстанцій вважав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 вартості автомобіля в розмірі 420 585 грн.

12. Додатковим рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2024 року відмовлено в стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

13. Постановою Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Калінініим Р. С., залишено без задоволення, рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року та додаткове рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2024 року залишено без змін.

14. Переглядаючи рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 частини ринкової вартості автомобіля, апеляційний суд врахував вартість спірного майна,визначену на час розгляду справи відповідно до висновку експерта від 15 квітня 2024 року

№ СЕ-19/106-24/3865-АВ.

15. Також апеляційний суд погодився із висновками районного суду про те, що звіт про оцінку майна від 15 липня 2024 року № 228/24 є неналежним та недопустимим доказом.

16. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів витрат позивачки на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

17. Додатковою постановою Житомирського апеляційного суду

від 26 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000 грн. Такий розмір апеляційний суд вважав співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та обсягом наданих ним послуг.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат

Калінін Р. С., просить частково скасувати рішення та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_6 компенсацію 1/2 частини ринкової вартості автомобіля в сумі 5 000 грн; скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та додаткову постанову апеляційного суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

19. У лютому 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат

Калінін Р. С., подав касаційну скаргу на рішенняЄмільчинського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року, додаткове рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03 жовтня

2024 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2025 року та додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 26 лютого

2025 року.

20. Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у квітні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

21. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2023 року

у справі № 199/291/21, від 08 травня 2023 року у справі № 753/1902/21,

від 20 грудня 2023 року у справі № 172/313/21 (пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України).

22. Касаційна скарга мотивована тим, що покладений в основу оскаржених судових рішень висновок експерта від 15 квітня 2024 року

№ СЕ-19/106-24/3865-АВ не є належним доказом вартості автомобіля, оцінка якого була проведена без його огляду, врахування дійсного пробігу, фактичного стану та дефектів.

23. Вважає, що суд першої інстанції умисно не забезпечив можливості огляду транспортного засобу, а Верховний Суд у подібних справах наголошує на необхідності визначення дійсної, а не середньої ринкової вартості транспортного засобу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

24. У квітні 2025 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

25. Відзив мотивований тим, що ненадання автомобіля для огляду не перешкоджало судовому експерту здійснити автотоварознавчу експертизу.

26. Крім того ОСОБА_2 не надав належних і допустимих доказів на підтвердження іншої вартості спірного транспортного засобу, а також не спростував визначений висновком експерта від 15 квітня 2024 року

№ СЕ-19/106-24/3865-АВ розмір вартості автомобіля.

Обставини справи, встановлені судами

27. Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області

від 05 грудня 2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 01 жовтня 2011 року відділом ДРАЦС Ємільчинського РУЮ Житомирської області.

28. Відповідно до листа РСЦ Головного сервісного центру МВС в Рівненській області від 13 березня 2023 року № 31/26аз-17-2023 згідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, 03 серпня 2021 року на підставі договору від 03 серпня 2021 року № 2981/21 транспортний засіб «SKODA SUPERB», 2016 року випуску, об`єм двигуна 1968, зареєстровано за ОСОБА_2 , вартість вказаного транспортного засобу на момент реєстрації, становила 66 000 грн. 18 жовтня 2022 року на підставі договору №6726/22/069303 від 18 жовтня 2022 року, транспортний засіб «SKODA SUPERB», 2016 року випуску, об`єм двигуна 1968 перереєстровано на ОСОБА_3 , вартість транспортного засобу на момент перереєстрації становила 10 000 грн. Станом на дату надання відповіді ОСОБА_3 є власником вказаного транспортного засобу.

29. За відомостями, розміщеними в мережі Інтернет, автомобіль «SKODA SUPERB», 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , виставлено на продаж. Продавцем автомобіля зазначено пробіг автомобіля 284 000 км та ціну 778 850 грн.

30. За висновком експерта від 15 квітня 2024 року № СЕ-19/106-24/3865-АВ середня ринкова ціна автомобіля «SKODA SUPERB», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , з дизельним двигуном об`ємом 2,0 (1968 см3) на дату проведення експертизи (15 квітня 2024 року) становила 841 170,00 грн.

31. Відповідно до наданого представником відповідача звіту № 228/24 про оцінку майна, проведеного ФОП ОСОБА_8 15 липня 2024 року, ринкова вартість колісного транспортного засобу «SKODA SUPERB», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 428 280 грн.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

32. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

33. Згідно з частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

34. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

35. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути

будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

36. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

37. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

38. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

39. Відповідно до частин першої, другої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

40. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.

41. Згідно з частинами першою, другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

42. Стаття 60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

43. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

44. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

45. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові, а в разі, якщо на тому наполягає відповідач, - для відхилення його заперечень проти позову. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

46. Суть поділу майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При ухваленні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.

47. Згідно з частинами другою і третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

48. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

49. У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі

№ 711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

50. Вирішуючи спір, суди встановили, що спірне майно, а саме: автомобіль SKODA SUPERB, сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали під час шлюбу за спільні кошти, тому воно є їх спільним майном. Однак 18 жовтня 2022 року ОСОБА_2 розпорядився спільним майном подружжя на власний розсуд, без згоди ОСОБА_1 , уклавши договір купівлі-продажу автомобіля зі своєю матір`ю - ОСОБА_3 за ціною 10 000 грн.

51. Сторони правочинів повинні діяти добросовісно, й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України).

52. Відчуження одним із подружжя спільного майна за ціною, яка більш ніж в сорок разів нижча за ринкову вартість цього майна, без згоди іншого з подружжя, є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни. Такі дії не можна визнати добросовісними.

53. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

54. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.

55. Аналогічний підхід сформульовано у постанові Верховного Суду

від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц.

56. У постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі

№ 161/2621/24 вказано, що «дії відповідачки щодо продажу спільного майна подружжя без передачі позивачеві вартості 1/2 частини грошових коштів, виручених від продажу цього майна, засвідчують суперечливу поведінку, яка є проявом недобросовісності, суперечить чесній діловій практиці та є недопустимою».

57. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди - з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

58. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказувала, що з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

59. Визначаючи розмір грошової компенсації вартості транспортного засобу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано врахував висновок експерта від 15 квітня 2024 року № СЕ-19/106-24/3865-АВ.

60. Також суди попередніх інстанцій, в межах своєї компетенції, надали оцінку Звіту про оцінку майна від 15 липня 2024 року № 228/24, відхиливши його як доказ.

61. При цьому сам заявник в касаційній скарзі фактично погоджується на виплату компенсації лише в сумі 5 000 грн, що суперечить як висновку експерта

від 15 квітня 2024 року № СЕ-19/106-24/3865-АВ, так і звіту про оцінку майна

від 15 липня 2024 року № 228/24.

62. Доводи касаційної скарги значною мірою свідчать про незгоду із обставинами встановленими судами першої та апеляційної інстанцій та спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом. В той час, як дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16).

63. З урахуванням встановлених обставин висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 199/291/21, від 08 травня 2023 року у справі № 753/1902/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 172/313/21, на які заявник посилається у касаційній скарзі.

64. Колегія суддів також погоджується з висновками судів щодо розподілу судових витрат, який проведено з урахуванням засад розумності та справедливості, критеріїв реальності адвокатських послуг, обставин справи та її складності.

65. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення в оскарженій частині із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

66. Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області

від 22 серпня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права спільної сумісної власності подружжя в апеляційному порядку не переглядалося і в касаційному порядку не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України справа в цій частині Верховним Судом не переглядається.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Калінін Роман Сергійович, залишити без задоволення.

2. Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області

від 22 серпня 2024 року, додаткове рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2024 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2025 року та додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников