Справа № 309/1774/25
Провадження № 2/309/565/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Піцура Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Гелетей Д.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Хуст, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Хустського РНО Рошинець Н.П., про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0028917 площею 1,358. На день смерті батька з ним були зареєстровані: дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 . У 2024 році мати ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, і вона почала процедуру відновлення документів. На її замовлення було виготовлено технічний паспорт на будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати померла. У сімейному колі було вирішено, що майно, яке належало померлим батькам успадкує позивач так як вона проживала з батьками та доглядала за ними. Її сестра ОСОБА_2 за взаємною домовленістю успадкувала майно їхньої бабусі. Звернувшись до нотаріуса заведено спадкову справу вже за померлою ОСОБА_4 , а сестра написала заява про відмову від прийняття спадщини після смерті матері. Однак оформити спадкові права не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів. У зв`язку з чим змушена звернутися до суду для захисту свого права.

З урахуванням наведеного просить суд: визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0028917 площею 1,358.

Відповідач у справі ОСОБА_2 подала відзив на позов у якому повністю визнає позов ОСОБА_1 та повністю визнаються ті ж обставини, що й викладені у позовній заяві.

У судове засідання позивач не з`явилася, подавши заява заяву про розгляд справи у її відсутності.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, подавши заяву у якій визнає позов, та просить розглянути справу без її участі.

Третя особа приватний нотаріус Рошинець Н.П. у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні докази, суд констатує наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки та відповідачки ОСОБА_3 (а.с.11), а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла їх мати ОСОБА_4 (а.с.12).

Згідно довідки ЦНАП Вишківської селищної ради від 07.05.2024 №1598 на момент смерті ОСОБА_3 з ним були зареєстровані дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 (а.с.22).

Згідно довідки ЦНАП Вишківської селищної ради від 28.10.2024 №2876 на момент смерті ОСОБА_4 з нею були зареєстровані дочка ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 (а.с.23).

Також вбачається що відповідно до рішення ВК Вишківської селищної ради № 23 від 25.04.1986, ОСОБА_3 надано дозвіл на перебудову житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Стеблівського старостинського округу Хустської міської ради від 09.10.2023 №212, до дня смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою АДРЕСА_2 , разом з ним проживали: дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_8 .

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , виготовлено технічний паспорт (а.с.14-16) і такий побудовано у 1986 році, однак правовстановлюючі документи на такий будинок відсутні.

Окрім того згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК №0028917 виданого на ім`я ОСОБА_3 такому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності орендно-агроторгового об`єднання «Прикордонник» розміром 1,358 в умовних кадастрових гектарах (а.с.17).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Отже виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року не є перешкодою для оформлення спадкових прав.

Також слід зазначити, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється:

оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями державними приймальними або державними технічними;

по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Таким чином, оскільки спірний будинок збудований до 05 серпня 1992 року, то прийняття його в експлуатацію не вимагалося.

Відтак оскільки спірний будинок збудовано до 05.08.1992, такий не є самочинним будівництвом, то такий будинок входить до складу спадщини за померлим ОСОБА_3 , який є забудовником будинку, однак відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок перешкоджає оформленню спадкових прав на нього у нотаріальному порядку, а отже такі права підлягають судовому захисту.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права.

Відтак відсутність реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_3 а також відсутність у його спадкоємців, правовстановлюючих документів на спадкове майно (не оформлення ними спадщини) не є перешкодою для реалізації позивачем права на оформлення спадщини після смерті останніх.

Щодо спадкування права на земельну частку (пай), то з цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин 1990 року, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відтак, оскільки на ім`я ОСОБА_3 видано відповідний сертифікат про право на земельну частку (пай), який підтверджує таке право, і таке право входить до складу спадщини за ним.

Оскільки ОСОБА_1 прийняв спадщину за померлими батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у силу приписів ч.3 ст. 1268 ЦК України, а інший спадкоємець першої черги відповідач ОСОБА_2 визнала позов повністю, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачами, що відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, є підставою для його задоволення.

Судові витрати слід покласти на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 142, 206, 258-259, 264-265 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право на земельну частку (пай) площею 1,358 в умовних кадастрових гектарах, яке підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЗК №0028917, що зареєстрований 09.12.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1803

Судові витрат покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 23.06.2025 року.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.