Справа № 505/4292/24
№ 2/505/1645/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої - судді Ващук О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Федорцової І.С.,

представника позивача - адвоката Тіори Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який поданий її представником адвокатом Тіорою Юрієм Парфірійовичем, до Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Тіора Ю.П. звернулася до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності на 1/10 житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд за набувальною давністю. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 , після смерті своєї сестри ОСОБА_3 , успадкувала 1/10 житлового будинковолодіння з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , однак не бажала там проживати, тому вирішила зазначене майно продати. ОСОБА_2 запропонувала позивачці придбати успадковане нею майно, на що ОСОБА_1 погодилася та сплатила ОСОБА_2 36 тисяч гривень. В подальшому ОСОБА_2 , на підставі нотаріально завіреної довіреності серії АВА №155224, уповноважила ОСОБА_1 розпоряджатися (дарувати, продавати, обмінювати) належну ОСОБА_2 на праві власності частину вищевказаного житлового будинку. Однак, у період дії вищевказаної довіреності, яка діяла з 19 травня 1999 року по 19 травня 2002 року, ОСОБА_1 не встигла переоформити на себе або членів своєї родини вказану частину житлового будинковолодіння, оскільки тривалий час хворіла та вимушена була періодично виїжджати на лікування до інших міст. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, тому ОСОБА_1 не мала можливості повторно звернутися до неї, з проханням надати довіреність щодо розпорядження вказаної частини житлового будинковолодіння. З травня 1999 року по теперішній час ОСОБА_1 , разом зі своєю родиною, продовжують відкрито та безперервно проживати у вказаному домоволодінні, за власні кошти проводить в ньому поточні та капітальні ремонти, утримує його, сплачує комунальні послуги та за використання електроенергії, сплатила за газифікацію домоволодіння. Отже, строк проживання з 1999 року на сьогоднішній день складає 25 років. Викладене вище свідчить, що ОСОБА_1 заволоділа вказаною вище частиною житлового будинковолодіння і понад десять років відкрито, добросовісно та безперервно володіє та користується ним.

Представник позивача - адвокат Тіора Ю.П. просить суд постановити рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 березня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних суддів» номер 4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Котовського міськрайонного суду Одеської області на Подільський міськрайонний суд Одеської області.

Позивачка, яка належним чином була повідомлена про час та дату розгляду справи в судове засідання не з`явилася.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Тіора Ю.П. позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Як встановлено судом, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААН № 871152 від 12 лютого 1999 року, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її сестра ОСОБА_2 , яке складається з 1/10 частини житлового будинковолодіння з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (нова назва АДРЕСА_1 .

Згідно доданої до позовної заяви копії довіреності серії АВА №155224 від 19 травня 1999 року, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 розпоряджатися (дарувати, продавати, обмінювати) належну ОСОБА_2 на праві власності частину житлового будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , довіреність видана строком на три роки з правом передовіри.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 04 вересня 2009 року виконкомом Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначив представник позивача в позовній заяві та підтвердив в судовому засіданні, ОСОБА_2 , після смерті своєї сестри ОСОБА_3 , успадкувала 1/10 частину житлового будинковолодіння з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, оскільки остання не бажала там проживати, тому вирішила успадковане нею майно продати ОСОБА_1 за 36 000 грн. та оформила на неї довіреність строком на 3 роки. Однак ОСОБА_1 у вказаний строк не переоформила частину зазначеного будинку, а у 2009 році ОСОБА_2 померла, відповідно позивачка з травня 1999 року безперервно, відкрито користується вказаним майном.

Отже, в обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що з травня 1999 року позивачка ОСОБА_1 відкрито та безперервно користується вказаною частиною домоволодінні, яку, у свою чергу, фактично було продано її власником ОСОБА_2 без укладення договору купівлі-продажу, також вона проводить поточні та капітальні ремонти, оплачує комунальні послуги, сплачує за електроенергію та у 2004 році сплатила кошти за газифікацію зазначеного домоволодіння. А тому, на думку представника позивача, ОСОБА_1 добросовісно та відкрито заволоділа частиною вказаного майна та безперервно володіє та користується ним.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від15 листопада 2022 року у справі №293/1061/21 (провадження №61-4347св22).

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №755/16913/16-ц та у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №552/1354/18.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно із частинами першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності. Натомість судом встановлено зворотне, а саме те, що позивач фактично купив частку житлового будинок з відповідною частиною господарчих будівель та споруд без оформлення угоди нотаріально та користується ним, про що сам зазначив в позовній заяві представник позивача та не заперечував в судовому засіданні. Тому суд дійшов висновку, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на частину житлового будинку з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, та відповідно необхідно відмовити у задоволенні позові.

Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , який поданий її представником адвокатом Тіорою Юрієм Парфірійовичем, до Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Подільська міська рада Подільського району Одеської області, місце знаходження: просп. Шевченко, 2, м. Подільськ, Одеська область.

Текст рішення складено 16 червня 2025 року.

Суддя О.В. Ващук