Справа № 128/2100/25
УХВАЛА

09 червня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Карпінська Ю.Ф., отримавши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Стрижавська селищна рада, про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів,

УСТАНОВИЛА:

04.06.2025 до Вінницького районного суду Вінницької області подано вищевказану заяву.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

При вирішенні питання про можливість відкриття провадження у справі оглядом матеріалів даної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам чинного законодавства.

У статті 318 ЦПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Суб`єктний склад заінтересованих осіб по справі визначається в залежності від мети встановлення факту.

Заінтересовані особи приймають участь у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.

До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб зумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

У даному випадку заявником ОСОБА_1 заінтересованою особою зазначено Стрижавську селищну раду, однак жодним чином не обґрунтовано, у яких саме правовідносинах зі Стрижавською селищною радою заявник бажає у подальшому реалізувати свої права.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.08.2018 (справа № 545/1472/17 ) зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 (справа 320/948/18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме: якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Слід звернути увагу заявника на те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту має подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення заявник звертався до відповідних органів (організацій) за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Однак у заяві ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів не зазначено та до заяви не долучено доказів звернення заявника до відповідних органів для отримання відповідних документів, які б посвідчували факт належності правовстановлюючих документів, але їй у цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови, або що організації, які видали вказані документи, не мають можливості внести до таких документів відповідні виправлення.

Крім того, обгрунтовуючи мету встановлення факту належності правовстановлюючих документів, ОСОБА_1 зазначає, що «розбіжності у написанні її імені в подальшому потягнуть помилки в написанні її імені і надалі, що ускладнить прийом в експлуатацію її майбутньої прибудови та інших дій, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням її нерухомістю».

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви суд позбавлений можливості встановити дійсну мету встановлення факту належності правовстановлюючих документів, встановлення якого на даний час породжує для заявника юридичні наслідки, тобто від встановлення такого факту на даний час залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян

Крім того, у заяві ОСОБА_1 відсутнє будь-яке посилання на докази.

У заяві про встановлення факту належності правовстановлюючих документів ОСОБА_1 просить, крім іншого, встановити факт належності пенсійного посвідчення за № НОМЕР_1 від 29.01.1999 та технічного паспорта на садибний індивідуальний житловий будинок від 21.03.2008.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановити факт належності особі правовстановлюючих документів. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

Суд звертає увагу на те, що пенсійне посвідчення є документом, що посвідчує особу, а технічний паспорт на будинок не є правовстановлюючим документом, він лише містить технічні характеристики конкретного нерухомого майна та не підтверджує право власності особи на таке майно.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

У статті 9 Закону України «Про судовий збір» визначено, що суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою заяви у справах окремого провадження ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (605,60 грн).

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документівубачається, що нею заявлено чотири вимоги, а саме: про встановлення юридичних фактів належності ОСОБА_1 чотирьох документів: свідоцтва про право власності на житловий будинок; державного акту на право власності на земельну ділянку; технічного паспорта на садичний індивідуальний житловий будинок; пенсійного посвідчення.

У даному випадку кожна вимога є об`єктом справлення судового збору, а відтак за вимогами заяви ОСОБА_1 підлягає сплаті судовий збір у загальному розмірі 2422,40 грн (605,60 грн ? 4).

До заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документівзаявник ОСОБА_1 на підтвердження сплати судового збору надано квитанцію №4131-3886-7558-8419 на суму 605,60 грн.

Отже, заявником не в повному обсязі сплачено судовий збір за подання до Вінницького районного суду Вінницької області заяви про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів.

У зв`язку з зазначеними недоліками заяви вирішення питання про відкриття провадження у даній справі буде передчасним.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, заявнику необхідно привести заяву у відповідність з урахуванням даної ухвали, доплатити судовий збір за трьома вимогами в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп. на рахунок Вінницького районного суду Вінницької області (реквізити для сплати судового збору: Отримувач: ГУК у Він.обл./Вінницьк.р-н/22030101, Код , Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.) Рахунок: UA0002071, Код класифікації доходів бюджету: 22030101), надати суду докази на підтвердження сплати судового збору або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Керуючись статтями 177, 185, 293, 294, 318 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Стрижавська селищна рада, про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати трьох днів з дня отримання нею даної ухвали, роз`яснивши, що в іншому випадку заява буде вважатись неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ