ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2235/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустило новий проект Monobank, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки Monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках Monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

07.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг та підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 07.10.2018, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг.

Підписавши Анкету-заяву ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір про надання банківських послуг та зобов`язалася виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідачка отримала кредит у розмірі 60 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідачка, всупереч чинному законодавству та умовам Договору, належним чином покладені на неї обов`язки перед Банком не виконала, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість.

Станом на 25.08.2024 за відповідачкою по укладеному з АТ «Універсал Банк» Договору про надання банківських послуг «Monobank» від 07.10.2018 наявна заборгованість на загальну суму 58 635,01 грн, яка складається із: 58 635,01 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 0,00 грн - заборгованість за пенею; 0,00 грн заборгованість за порушення грошового зобов`язання.

На підставі вищевикладеного, АТ «Універсал Банк» просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07.10.2018 у розмірі 58 635,01 грн, яка утворилася станом на 25.08.2024 та складається із: 58 635,01 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), 0,00 грн - заборгованість за пенею, 0,00 грн заборгованість за порушення грошового зобов`язання.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07.10.2018, яка утворилася станом на 25.08.2024 у загальному розмірі 58 635 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 01 копійка.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказала, що позивач не надав належних доказів доведення до Відповідача інформації

про встановлення кредитного ліміту у розмірі зазначеному в позові. Верховний Суд у постанові від 05.05.2020 у справі № 910/13240/19 зазначив, що односторонні документи банку без підпису клієнта не є достатнім доказом погодження кредитного ліміту.

Зазначила, що анкета-заява не містить розміру кредитного ліміту і строку його повернення (користування ним), а надана позивачем довідка про встановлення розміру кредитного ліміту видана від 24.11.2024 року, є документом, що створений самим позивачем в односторонньому порядку, без повідомлення та погодження ОСОБА_1 , не містить підписів ОСОБА_1 , а тому не може бути доказом по справі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20.

Таким чином, сама по собі підписана анкета-заява до договору про надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, не може бути підставою для стягнення заборгованості.

Зауважила, що наявні у матеріалах справи Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг (далі Умови) затверджені Протоколом Правління №46 від 24.11.2021 і набули чинності з 27.11.2021, а як вбачається зі змісту позову кредит був виданий відповідачу у жовтні 2018 року. Крім того, долучені до матеріалів справи Умови ОСОБА_1 не підписані, а тому, згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.

До матеріалів позовної заяви не долучено жодного доказу, який би підтверджував встановлення або збільшення кредитного ліміту до зазначеної суми. Позивачем не надано докази, які підтверджують, що відповідач отримав кредитну картку з сумою кредитного ліміту, яку погодили сторони, що є істотною умовою даного виду договору; у позовній заяві

про строк дії картки не вказував. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Апеляційного суду від 19.12.2023 року по справі № 638/14833/21; № 953/15588/21 від 26.12.2023; № 625/162/24 від 19.11.24 р., № 643/4378/24 від 21.11.24 року; № 755/11894/23 від 29.10.2024 року.

У відзиві на скаргу представник банку - Македон О.А. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказує, що відповідач не заперечує, що він є клієнтом банку, на його ім`я відкрито рахунок, видана платіжна карта та він активно користувався послугами проєкту Monobank.

Звертає увагу на правовий висновок, який був висловлений у постанові ВС від 23 грудня 2020 року у справі № 127/2391/14-ц про те, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Також вважає, що незрозумілість договору не звільняє сторону від обов`язку щодо його виконання.

Крім того вказав, що існує визначений у Законі України "Про електронну комерцію" порядок укладання договорів у електронній формі, а Умови і правила обслуговування опубліковані на офіційному сайті банку та є публічно доступні на відповідну сайті банку в мережі Інтернет.

Зазначено, що у п. 6 підписаній Анкеті-заяві відповідач визнав, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Вищевказане на думку апелянта свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб Договору, в тоу числі погодження сторонами Умов і правил разом з додатками, які є невід`ємною складовою Договору. Доказів на спростовування розрахунку банка про розмір заборгованості - відповідач всупереч свого процесуального обов`язку до суду не надав.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не повністю відповідає.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07 жовтня 2018 року належним чином не виконала, фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку банку не повернула, розрахунок заборгованості не спростувала, тому з неї на користь банку підлягає стягненню заборгованість у заявленому позивачем розмірі.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду, які спростовуються доводами скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір- це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 жовтня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг (а.с. 10).

Відповідно до підписаної анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг відповідач просив Банк відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов Договору та умов даної заяви.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови, а також, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Беззастережно погодилась з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погодився з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Крім того, ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в Банку, засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання удосконаленого електронного цифрового підпису в мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором.

Також ОСОБА_1 визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Крім того, підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису.

Анкета-заява від 07.10.2018 містить паспортні та анкетні дані відповідача, водночас, в анкеті відсутні дані про розмір встановленого кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо. В даній анкеті-заяві є лише посилання на те, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Всупереч вимог ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач не надав до суду підписаний позичальником Договір про надання банківських послуг, в яких містяться Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи послуг банка, які відсутні у тексті вказаної Анкети-заяви, а наданий позивачем примірник Умов і правил обслуговування в АТ "Універсал банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, тарифи обслуговування банківської картки «чорна картка monobank» також не містять підпису позичальника, що не відповідає порядку та формі укладання договору про споживчий кредит (а.с. а.с. 11-25).

Так, у статті 13 Закону України "Про споживче кредитування" від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 1, ст.2) визначено, що:

1. Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 07 жовтня 2018 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 (а.с. 8-9), відповідно до якого станом на 25 серпня 2024 року її розмір становить 58635,01 грн, із них: 58635,01 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0 грн - заборгованість за пенею, 0 грн заборгованість за порушення грошового зобов`язання.

Як вбачається, що з Довідки про наявність рахунку від 28.11.2024, на ім`я відповідачки ОСОБА_1 в АТ «Універсал Банк» відкритий рахунок НОМЕР_1 за Чорною карткою «Monobank» № НОМЕР_2 , зі строком дії до 06/29. (а.с.71).

Із Довідки про розмір встановленого кредитного ліміту, у відповідачки ОСОБА_1 через мобільний застосунок за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07.10.2018 за карткою № НОМЕР_2 були встановлені такі кредитні ліміти: 07.10.2018 - 2 000,00 грн; 16.12.2019 10 000,00 грн; 02.03.2021 40 000,00 грн; 12.10.2021 60 000,00 грн; 26.02.2022 49 876,00 грн. (а.с.72).

Відповідно до довідки про рух коштів по картці від 28 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 , номер картки НОМЕР_3 за період з 07 жовтня 2018 року по 25 серпня 2024 року кредитний ліміт станом на 25 серпня 2024 року становить 49876,00 грн, заборгованість станом на 25 серпня 2024 року становить 58635,01 грн, баланс на початок періоду 2000,00 грн, баланс на кінець періоду - 8759,01 грн, сума витрат за період 162 322,45 грн, сума зарахувань за період 103 687, 44 грн (а.с. 75-90).

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка є релевантною стосовно порядку укладання договору кредиту, було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому наданий позивачем витяг з Умов, датований 27 листопада 2021 року, за відсутності підпису відповідачки та інших письмових/прирівнях до письмової форми електронних доказів, що відповідачка з ними ознайомилась при підписанні Анкети-заяви від 07 жовтня 2018 року, - не є належним та достатнім доказом укладення договору кредиту на тих умовах, які там зазначені.

У матеріалах справи також у формі додатків до Умов наявні копія Тарифів, Паспорту споживчого кредиту, в яких викладені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, санкції за порушення зобов`язань, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які мають бути підписані споживачем його електронним цифровим підписом. Однак на вищевказаних документах відсутній підпис відповідача (а.с.11-28).

Зі змісту Паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Крім того, Паспорт споживчого кредиту не містить відомостей щодо дати його складання, а також його підписання відповідачем електронно-цифровим підписом. Інформація, що міститься у паспорті, зберігала чинність та була актуальною до 01 січня 2023 року.

До того ж, Паспорт споживчого кредиту є інформацією, тобто довідкою для споживача, та така інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із змісту позовних вимог вбачається, що банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 58635,01 грн.

Водночас, як вбачається із наданого банком розрахунку, вказана заборгованість за тілом кредиту фактично складається також із нарахованих банком відсотків за користування кредитом.

Між тим, доказів про узгодження умов надання коштів позивач не надав.

Із наданих позивачем доказів тільки анкета-заява від 07 жовтня 2018 року містить підпис відповідача. Водночас, анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів ані за користування кредитними коштами, ані за прострочення повернення кредиту за збільшеною ставкою в порядку статті 625 ЦК України; строк кредитування та строки здійснення періодичних платежів не встановлені. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами у порядку ст. 1048 ЦК України банк не пред`явив.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19) зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Якщо анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пенею, комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості різними сумами, однак сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення процентів, які передбачені Умовами обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифами, що відповідачем не підписані, а тому не передбачені умовами договору, тобто банк у односторонньому порядку не спрямовував отримані від позичальника грошові кошти на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.

Оскільки в анкеті-заяві від 07 жовтня 2018 року процентна ставка та строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом є неправомірним та безпідставним. Ці кошти підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20, провадження № 61-2498св22.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з довідки про рух коштів по картці від 28 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 , номер картки НОМЕР_3 за період з 07 жовтня 2018 року по 25 серпня 2024 року кредитний ліміт станом на 25 серпня 2024 року становить 49876,00 грн, заборгованість станом на 25 серпня 2024 року становить 58635,01 грн, баланс на початок періоду 2000,00 грн, баланс на кінець періоду - 8759,01 грн, сума витрат за період 162 322,45 грн, сума зарахувань за період 103 687, 44 грн (а.с. 75-90).

Частину із сплачених коштів банком, а саме 27361,81 грн, безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, тоді як анкета-заява від 07 жовтня 2018 року не містить домовленості сторін про сплату відсотків та інших платежів, а також умов щодо відповідальності за порушення виконання зобов`язання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що стягненню з ОСОБА_1 підлягає сума в розмірі 31273,20 грн, тобто, різниця між фактично витраченими коштами та внесеними коштами в межах кредитного ліміту (162 322,45 103 687,44-27361,81). Наведені у відзиві на скаргу аргументи позивача не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, а наведені правові висновки касаційного суду не є релевантними до обставин цієї справи, тому колегія суддів їх відхиляє.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Виходячи з наведеного та відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь банку суми слід змінити, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту за рахунок протиправно списаних банком відсотків з 58635,01 грн до 31273,20 грн.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні з позовом до суду АТ «Універсал Банк» сплатило судовий збір у сумі 3028,00 грн (а.с. 37).

Оскільки позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено частково, а саме на 53,33% (31273,20 х 100) : 58635,01), то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1614,83 грн (3028 х 53,33 %).

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 2498,90 грн (а.с.204).

Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, зменшено суму, що підлягає стягненню, банком відповідачу має бути компенсовано пропорційно незадоволених позовних вимог 1166,23 грн судового збору (2498,90 х 46,67 %).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, в результаті взаємозаліку зустрічних зобов`язань по сплаті судового збору 614,83-1166,23 = 448,60 грн. має бути відшкодовано АТ «Універсал Банк» за рахунок відповідачки ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року- змінити.

Поз ов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», , місцезнаходження за адресою: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, б. 54/19, заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07.10.2018 станом на 25.08.2024 у загальному розмірі 31273 грн (тридцять одну тисячу двісті сімдесят три) гривні 20 копійок та судовий збір в розмірі 448 (чотириста сорок вісім) гривень 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 червня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді Ю.М. Мальований.

Н.П. Пилипчук.