Справа № 343/334/24
Провадження № 22-ц/4808/910/25
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Струтинської Д.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» адвокатки Рокетської Світлани Володимирівни на рішення Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 08 квітня 2025 року під головуванням судді Монташевич С.М.в м. Долина,

в с т а н о в и в:

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.12.2023 позивачці зателефонував незнайомий чоловік, який представився менеджером Приватбанку та повідомив її про отримання фінансової допомоги від держави, для отримання якої їй необхідно відкрити спеціальну карту з можливістю зробити це через додаток Приват24.

Чіткими голосовими інструкціями невідомий вказав позивачці як відкрити картку Універсальна, на яку вона отримала кошти в розмірі 70 000 грн, які виявилися кредитними. Після цього вказана особа зазначила, що позивачці надійшли зайві кошти, які необхідно повернути банку.

Не розуміючи наслідки своїх дій та істинне походження цих коштів позивачка надіслала 14 906, 16 на вказану їй банківську карту та 9 999, 99 грн на карту її доньки, з подальшим пересиланням цих коштів на зазначену карту.

Донька позивачки, побачивши, що карта належить невідомому їй банку, зателефонувала до Приватбанку з проханням заблокувати рахунок.

Після цього позивачка самостійно звернулася до відповідача з проханням надати інформацію, на що 14.12.2023 отримала довідку про списання двома трансакціями з її карти грошових коштів на загальну суму 25 205, 13 грн, з врахуванням процентів за користування кредитними коштами.

На час подання позовної заяви позивачка в порядку ст.214 КПК України звернулась до поліції з приводу вказаних шахрайських дій, внаслідок чого тривали слідчі дії.

Вважає, що відповідачем безпідставно була надана можливість сторонній особі списати грошові кошти з її банківської карти, через що відповідач зобов`язаний повернути їй кошти в розмірі 25 205, 13 грн.

Заявою від 13.05.2024 позивачка змінила предмет позову, просила суд визнати кредитний договір №SAMDNWFC0 від 14.12.2023 недійсним та стягнути з відповідача кошти, безпідставно стягнуті з пенсійного рахунку позивачки в розмірі 2 325, 37 грн та припинити стягнення наступних платежів.

Рішенням Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 08 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір № SAMDNWFC0 від 14.12.2023, який укладений між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти, які були безпідставно стягнуті з її пенсійного рахунку, у розмірі 2 325, 37 грн. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Адвокатка вказала, що вирок суду не вказує на те, що відкриття карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту вчинено під впливом шахрая, під таким впливом були вчинені дії саме щодо переказу коштів.

Судом не встановлено факту здійснення банком недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, що є передумовою для негайного відшкодування платнику суми такої операції та, за необхідності, відновлення залишку коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Вказала, що факт встановлення кредитного ліміту чи то з ініціативи споживача послуг, ініціативи банку чи у інший спосіб не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками перерахуванням коштів.

Просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокатка Михайлюк А.Р. вказала, що рішення є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Зазначила, що апелянтка не довела обставин, на які посилається як на підставу вимог апеляційної скарги та не надала жодного доказу в спростування висновків суду першої інстанції.

В засіданні апеляційного суду апелянтка вимоги апеляційної скарги підтримала з наведених в ній мотивів. Позивачка проти вимог апеляційної скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, ураховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є користувачем послуг АТ КБ «ПриватБанк».

ОСОБА_1 14.12.2023 за допомогою ОТП підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка становить змішаний договір: договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструмента та Генеральний договір в частині надання споживчих кредитів (а.с. 156-168 том 1).

На підставі вказаної Заяви, яка фактично є кредитним договором № SAMDNWFC0 від 14.12.2023, позивачці випущено кредитну картку НОМЕР_1 з кредитним лімітом 70 000 грн.

Згідно з виписки по картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) і додатковим рахунком договору № SAMDNWFC0 від 14.12.2023, 14.12.2023 о 11:47 здійснено переказ з картки НОМЕР_2 в сумі 14 472 грн (+сума комісії 506,16 грн) та о 12:33 - переказ з цієї ж картки на користь ОСОБА_2 в сумі 9 999 грн (+сума комісії 299,97 грн) (а.с. 18 том 1). Вказані транзакції відображені у виписці із внутрішньої системи банку (а.с. 19 том 1).

Відповідно до платіжного доручення № Р24АD3935 від 14.12.2023 переказ в сумі 14 400 грн, який мав місце 14.12.2023 об 11:47, був здійснений з карти НОМЕР_4 на карту НОМЕР_5 (а.с. 19 том 1).

Позивачка зазначила, що після здійснення вказаних операцій, розуміючи вчинення відносно неї шахрайських дій, вона звернулася з метою відповідного реагування до АТ КБ «ПриватБанк», поліцію, кіберполіцію, УБКІ, на підтвердження чого надала відповідні докази (а.с. 63, 64, 66, 67 том 1).

Проведеною службовою перевіркою щодо обставин несанкціонованих транзакцій по картковому рахунку клієнта ОСОБА_1 пригода НОМЕР_6 , факт шахрайських дій, в результаті яких 14.12.2023 ОСОБА_1 через додаток Приват24 випустила кредитну картку НОМЕР_1 з кредитним лімітом 70 000 грн та через додаток Приват24 з неї переказала кошти в загальній сумі 24 471 грн (+806,13 грн комісія), з яких 14 472 грн (+506,16 грн) - на карту НОМЕР_7 , 9 999 грн (+299,97 грн) - на карту НОМЕР_8 дочки ОСОБА_2 - знайшов своє підтвердження з урахуванням здійснення операцій самим клієнтом під впливом шахрая (а.с. 51-53 том 1).

Як вбачається з вироку Богунського районного суду м. Житомира від 17.07.2024 у справі №295/9945/24, який набрав законної сили 17.08.2024, ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, перебуваючи у слідчому ізоляторі при ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», розташованій в м. Житомир по проспекту Незалежності, 172, 14.12.2023 об 11:36 повторно, використовуючи наявний у його користуванні мобільний термінал з IMEI: НОМЕР_9 із використанням SIM-карти оператора мобільного зв`язку НОМЕР_10 , здійснив телефонний дзвінок на абонентський номер НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_1 , та представився працівником АТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, вводячи ОСОБА_1 в оману, ОСОБА_3 повідомив їй неправдиву інформацію про надходження грошової виплати від сервісу банку у розмірі 7 200 грн та про необхідність у виконанні нею дій у мобільному додатку WEB-банкінгу. У свою чергу, ОСОБА_1 , будучи введеною в оману та не усвідомлюючи дійсних намірів ОСОБА_3 , перейшла до мобільного додатку WEB-банкінгу Приват24 та в ході триваючої телефонної розмови з ОСОБА_3 , вчинила дії відповідно до вказівок останнього, в результаті яких потерпіла 14.12.2023 об 11:47 перерахувала грошові кошти в сумі 14 400 грн зі своєї банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на банківську картку АТ «УніверсалБанк» № НОМЕР_12 , яку назвав їй ОСОБА_3 , внаслідок чого останній шахрайським шляхом заволодів вказаними вище грошовими коштами. За ці та інші зазначені у вироку дії ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі (а.с. 170-177 том 1).

Як зазначила позивачка, незважаючи на те, що її волевиявлення на укладення кредитного договору не було та відносно неї були вчинені шахрайські дії, відповідач проводить списання з її пенсійного рахунку на виконання спірного кредитного договору, що є порушенням її прав.

Так, відповідно до виписки по картці/рахунку НОМЕР_13 ( НОМЕР_14 ) за договором SAMDNFF83 від 18.09.2023, на картку ОСОБА_1 надходять виплати з Пенсійного фонду (пенсія). При цьому суд встановив, що з карки НОМЕР_13 проводилися погашення обов`язкового платежу по карті 41**96: 26.02.2024 на суму 760,26 грн, 26.03.2024 на суму 788,58 грн, 26.04.2024 на суму 776,53 грн (а.с. 68-69 том 1). На підтвердження списання коштів з пенсійного рахунка позивачка також долучила відповідний витяг зі свого рахунка (а.с. 65 том 1).

З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-250221/69553-БТ від 04.03.2025 банк списував мінімальний платіж згідно умов та правил банку, оскільки клієнтом не внесено кошти на картку Універсальна до 25 числа по договору № SAMDNWFC0 від 14.12.2023 (а.с. 200-201 том 1).

З вказаної відповіді банку вбачається, що спірним договором № SAMDNWFC0 від 14.12.2023 є заява про приєднання до умова та правил надання банківських послуг від 2023 року.

Виписка по картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) і додаткові рахунки по договору № SAMDNWFC0 від 14.12.2023 вказують на надходження спірних сум та витрати по рахунку (а.с. 70 том 1).

При цьому виписка містить також інформацію про те, що на картку/рахунок НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) у січні 2024 року був зарахований платіж на суму 9 999 грн, який здійснила сама позивачка, на підтвердження чого надала відповідну платіжну інструкцію (а.с. 71 том 1).

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 повернула на картку/рахунок НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) кошти, які були перераховані нею 14.12.2023 на користь її дочки. Натомість переказ на суму 14 472 грн був здійснений позивачкою у зв`язку з вчиненням щодо неї шахрайських дій іншої особи, що знайшло своє підтвердження у вироку суду від 17.07.2024.

Між сторонами виник спір з приводу дійсності кредитного договору № SAMDNWFC0 від 14.12.2023 та підставності списання з пенсійного рахунку позивачки коштів на загальну суму 2 325,37 грн, які відповідач вважає сумою мінімальних обов`язкових платежів на виконання спірного кредитного договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи встановлено наявність підстав для визнання кредитного договору №SAMDNWFC0 від 14.12.2023 недійсним, внаслідок чого не було підстав для списання з пенсійного рахунку позивачки коштів в розмірі 2 325, 37 грн, і задоволення цих позовних вимог відновлює в повній мірі порушене право позивачки, а тому вимога про припинення стягнення наступних платежів не підлягає до задоволення, як неналежний спосіб захисту.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, враховуючи таке.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору №SAMDNWFC0 від 14.12.2023, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , як такого, що вчинений внаслідок шахрайських дій, які полягали у введенні позивачки в оману, повідомленні їй неправдивої інформації про надходження їй грошової допомоги та про необхідність у виконанні нею дій у мобільному застосунку з метою отримання цих коштів. Оскільки, будучи введеною в оману та не усвідомлюючи дійсних намірів шахрая, позивачка перейшла до мобільного застосунку «Приват24» та в ході триваючої телефонної розмови за вказівками останнього уклала спірний кредитний договір, підписавши заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 14.12.2023, на підставі якої їй відкрито кредитну картку з кредитним лімітом 70 000 грн, що вказує на відсутність у позивачки власного волевиявлення на укладення спірного кредитного договору та отримання кредитних коштів. Вказане є порушенням вимог ч.3 ст. 203 ЦК України, наслідком чого є наявність підстав для застосування ч.1 ст. 215 ЦК України.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено підстави для визнання кредитного договору № SAMDNWFC0 від 14.12.2023 недійсним, а тому у відповідача не було підстав для списання з пенсійного рахунку ОСОБА_1 коштів у сумі 2 325,37 грн на виконання такого договору.

Судом взято до уваги, що позивачка 14.12.2023 повідомила відповідача про вчинення відносно неї шахрайських дій, просила вжити відповідні заходи і, незважаючи на це, банк продовжував списувати кошти з пенсійного рахунку позивачки (26.02.24 760, 26 грн, 26.03.24 788, 58 грн, 26.04.24 776, 53 грн), хоча під час проведення службової перевірки 20.03.24 вже було підтверджено здійснення операцій за рахунком клієнта під впливом шахрая.

Тому слід визнати правильними та такими, що відповідають обставинам справи висновки суду в частині задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги щодо наявності волевиявлення позивачки при укладенні спірного договору суперечать наявним в матеріалах справи доказам та не спростовують правильності висновків суду в цій частині. Не можуть бути підставою для скасування судового рішення також доводи апеляційної скарги щодо відсутності факту здійснення банком недозволеної платіжної операції, оскільки такі здійснені внаслідок шахрайських дій, що підтверджено самим банком при здійсненні відповідної службової перевірки.

Щодо вимоги про припинення стягнення наступних платежів, суд першої інстанції правильно зазначив, що в цьому випадку факт визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину відновлює в повній мірі порушені права позивачки, а тому відмовив у задоволенні решти позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» адвокатки Рокетської Світлани Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Iвано-Франкiвської області від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 30 червня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук В.А. Девляшевський