ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/665/25 Справа № 235/482/24 Суддя у 1-й інстанції - Назаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 235/482/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Донецька міська рада, Донецька обласна державна адміністрація

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сухорукова Мар`яна Ярославівна, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2024 року, яке ухвалено суддею Назаренко Г. В. у м. Покровську Донецької області та повне судове рішення складено 31 липня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Донецької міської ради, Донецької обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кіровська районна у м. Донецьку рада, про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дід ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4 , тобто її мати. У зв`язку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

17 травня 2021 року її мати ОСОБА_6 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , померла.

Позивачка вступила у спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

За життя ОСОБА_6 спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняла (не подала у встановлений законом строк заяву при прийняття спадщини та не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за життя заповіт не складали, з 2014 року постійно проживали на тимчасово окупованій території у м. Донецьку.

Позивачка є єдиною дитиною ОСОБА_6 та онукою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Інші спадкоємці за заповітом, за законом чи такі, що мають право на обов`язкову частку, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , відсутні.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину фактично прийняв її чоловік ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 11 серпня 1993 року, виданим Агентством по приватизації державного житлового фонду Донецького виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля», зареєстрованим в Донецькому міському бюро технічної інвентаризації 3 вересня 1993 року за реєстровим номером в реєстровій книзі за № 6/4-446. Іншого нерухомого майна у померлого немає.

Оскільки мати позивачки ОСОБА_6 померла до моменту смерті свого батька ОСОБА_3 , то була б єдиною спадкоємицею, якщо була б жива на час відкриття спадщини, тому позивачка, як онука спадкодавця, успадковує ту частку спадщини, яка належала її матері за законом. Отже, вона є єдиним спадкоємцем за правом представлення померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Для оформлення спадкових прав на квартиру, що належала на праві власності за життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до Малинівської державної нотаріальної контори у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Одеси), у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 783/2023 (71518465), що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 7463099 від 07 листопада 2023 року, та спадкова справа № 784/2023 (71518651), що підтверджується копією витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 74631524 від 07 листопада 2023 року.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 листопада 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 листопада 2023 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно стало відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права власності на кожну частку квартири АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Право власності на квартиру набувається в порядку, який існував на час будівництва. Дід та баба набули право власності шляхом приватизації вказаної вище квартири до 01 січня 2004 року, тобто до дати набрання чинності ЦК України. Так, на дату приватизації квартири (1993 рік) питання набуття громадянами права власності та реєстрації нерухомого майна регулювалися Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність 19 січня 1996 року, та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затвердженої наказом Мінюста Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, яка втратила чинність 07 липня 1994 року, за змістом яких реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями та спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих.

Таким чином, реєстрація права власності на спадкове майно була зареєстрована належним чином в порядку, що діяв на момент такої реєстрації.

У зв`язку з тим, що з 2014 року м. Донецьк на законодавчому рівні визнано тимчасово окупованою територією України, а також в силу свого похилого віку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали можливості після 2014 року виїхати на підконтрольну територію України для реєстрації права власності в передбаченому законодавством порядку.

На даний час належним чином здійснити державну реєстрацію права власності квартири не є можливим у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , крім того чинним законодавством не передбачено можливості реєстрації прав власності на нерухоме майно за померлою особою.

Позивачка посилається на те, що у встановленому законом порядку вона прийняла спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за правом представлення на спадкове майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , через відсутність у встановленому законодавством порядку інформації щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що нотаріусом винесено відповідні постанови.

На підставі наведеного вище, посилаючись на наявність реальних перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, позива просила суд визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що залишилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за правом представлення (а.с.2-5).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2024 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сухорукова М.Я., посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд зробив хибний висновок, що Донецька міська рада є неналежним відповідачем по справі № 235/482/24 та виніс незаконне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності у порядку спадкування, оскільки у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

В даному випадку, відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування», належним відповідачем у справі є Донецька міська рада.

При цьому апелянт вважає, що відповідач Донецька обласна державна адміністрація (Донецька обласна військово-цивільна адміністрація) дійсно є неналежним відповідачем у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Донецька обласна державна адміністрація просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання відповідача, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Олійник (Сухорукова) М.Я., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - залишенню без змін, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 03 жовтня 2023 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Донецьку померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02 листопада 2021 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьку помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 03 жовтня 2023 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.20).

ОСОБА_6 є матір`ю, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бабою та дідом ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження 27 листопада 1958 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , виданим 27 листопада 1958 року Кіровським районним б/ЗАГС м. Сталино, свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , виданим 05 лютого 1993 року Кіровським відділом ЗАГС м. Донецька, свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , виданим 14 листопада 1959 року Кіровським районним б/ЗАГС, свідоцтвом про укладення шлюбу 13 лютого 1979 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , виданим 13 лютого 1979 року Кіровським відділом ЗАГС м. Донецька (а.с.12-14).

За копіями паспортів на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 останні були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.22-26).

Згідно з копією паспорту на ім`я ОСОБА_6 остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17-19).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відкрилася спадщина на частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала їй на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_1 від 11 серпня 1993 року, виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду, зареєстрованої в Донецькому міському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 3 вересня 1993 року (реєстраційний надпис № 01988) (а.с.31-32).

ОСОБА_3 , який є спадкоємцем за законом першої черги після смерті своєї дружини ОСОБА_2 , постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї, отже, прийняв спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_1 від 11 серпня 1993 року, виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду, зареєстрованої в Донецькому міському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 3 вересня 1993 року за № 01988 (а.с.31-32).

Оскільки мати позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого батька ОСОБА_3 , то позивач, яка приходиться онукою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , має право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за життя її матері ОСОБА_6 , якби та була жива на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , тобто відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України є спадкоємцем за правом представлення.

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67327523 від 16 листопада 2021 року, наданого приватним нотаріусом Слащевим А.Г., 16 листопада 2021 року у приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Слащева А.Г. заведена спадкова справа № 332/2021 (номер у спадковому реєстрі 68663408), яка там і зберігається, після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16).

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 74630929 від 07 листопада 2023 року, наданого Малинівською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, 07 листопада 2023 року у Малинівській державній нотаріальній конторі у місті Одеса заведена спадкова справа № 783/2023 (номер у спадковому реєстрі 71518465), яка там і зберігається, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

20 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.76 зв.).

Постановами державного нотаріуса Малинівської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ставнійчук А.О. від 7 листопада 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки квартири АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо реєстрації права власності на частки квартири АДРЕСА_3 , на ім`я померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.33-36).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на настуне.

Позивачем і відповідачем у справі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 вказано, що суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Статтями 1217 і 1218 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно роз`яснень, що містяться в абз.2 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, постановами державного нотаріуса Малинівської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ставнійчук А.О. від 07 листопада 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки квартири АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо реєстрації права власності на частки квартири АДРЕСА_3 , на ім`я померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.33-36).

У зв`язку з відмовою державним нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, остання порушила питання про визнання права власності в порядку спадкування в судовому порядку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 524/8967/21 (провадження № 61-8216св22), від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18), від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18), від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18 (провадження № 61-20505св19), від 23 лютого 2022 року в справі № 501/672/16-ц (провадження № 61-14670св21), від 01 березня 2023 року у справі № 604/1312/20 (провадження № 61-12430св22).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Так, згідно з ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 280/97-ВР) м ісцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

У відповідності до ст.5 Закону № 280/97-ВР система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

У містах з районним поділом за рішенням територіальної громади міста або міської ради відповідно до цього Закону можуть утворюватися районні в місті ради. Районні в містах ради утворюють свої виконавчі органи та обирають голову ради, який одночасно є і головою її виконавчого комітету.

Частиною 1 ст.10 Закону № 280/97-ВР с ільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Положеннями ст.4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VІІІ (далі Закон № 389-VІІІ) на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.

Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.

Військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом.

Військові адміністрації населених пунктів, районні, обласні військові адміністрації здійснюють свої повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування.

У зв`язку з утворенням військових адміністрацій населених пунктів повноваження військово-цивільних адміністрацій цих населених пунктів припиняються з дня початку здійснення відповідною військовою адміністрацією своїх повноважень.

У разі утворення районних, обласних військових адміністрацій у день набрання чинності актом Президента України про їх утворення припиняються повноваження відповідних районних, обласних військово-цивільних адміністрацій.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 389-VIII Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Згідно з п.2-1 ст.28 Закону № 389-VIII, у разі введення воєнного стану в окремих місцевостях у зв`язку із збройною агресією російської федерації у Донецькій та Луганській областях , у день набрання чинності актом Президента України про утворення військової адміністрації припиняються згідно із цим Законом повноваження: обласної ради, її виконавчого апарату, посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах, - у разі утворення відповідної обласної військової адміністрації;

районної ради, її виконавчого апарату, посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах, - у разі утворення відповідної районної військової адміністрації; сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування, старост - у разі утворення військової адміністрації відповідного населеного пункту (населених пунктів) . Районні, обласні військові адміністрації здійснюють на відповідній території, разом із повноваженнями місцевих державних адміністрацій, повноваження із запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, а також здійснюють повноваження, передбачені пунктами 1-10 частини третьої статті 15 цього Закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій» на виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки було утворено Донецьку обласну військову адміністрацію, діяльність Донецької обласної військово-цивільної адміністрації у зв`язку з цим було припинено.

З наведеного вище, враховуючи характер спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висноком суду першої інстанції про те, що оскільки місцезнаходженням спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є місто Донецьк (Кіровський район), позивачем безпідставно пред`явлено позов до Донецької міської ради та Донецької обласної державної адміністрації, які не є належними відповідачами у даній справі.

Посилання апелянта в апеляційній сказі на те, що у даній справі, відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування», належним відповідачем є Донецька міська рада не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки такі посилання апелянта фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відмова в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до неналежних відповідачів у справі не є перешкодою для звернення до суду до належного відповідача.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь позивача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на які позивач посилається як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, не призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сухорукова Мар`яна Ярославівна, залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 10 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: