КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/9771/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10093/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на рішення Дарницького районного суду м. Києві від 25 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Трусової Т.О., по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Баталін Сергій Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 76513 від 12.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 57 350 грн. 40 коп., що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору № 88106/0005ХSGF від 17.05.2013 року в межах виконавчого провадження № 66799672, що здійснюється приватним виконавцем Баталіним С.С.(а.с. 1-8).

В обґрунтування позову зазначала, що оспорюваний виконавчий напис вчинено на документі, який відсутній у встановленому Кабінетом Міністрів України переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто при відсутності доказів безспірності вимог (а.с. 1-8).

09.01.2025 від представника ТОВ «Дебт Форс» - адвоката Пушкарьова О.О. надійшов відзив на позовну заяву. Заперечення відповідача проти вимог позивача мотивовані тим, що для вчинення оспорюваного виконавчого напису у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, натомість позивачем не наведено жодної обставини та не надано доказів, які б свідчили про протилежне. Посилаючись на безпідставність доводів позову про неправомірність дій щодо вчинення виконавчого напису, відповідач просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 98-103).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., зареєстрований у реєстрі за № 76513, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованості за кредитним договором № 8106/0005XSGF від 17.05.2013. Стягнуто з ТОВ «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 11 211 грн. 20 коп. (а.с. 114-119).

Не погодившись з рішенням районного суду, 04 квітня 2025 року керівник ТОВ «Дебт Форс» - Костюченко М.І. звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову (а.с. 123-129).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначила, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, не дослідивши в повному обсязі всі обставини справи та подані відповідачем заперечення та докази.

Договір, на якому вчинено виконавчий напис - не містить заборон, або будь-яких обмежень щодо заборони використання позасудового способу захисту майнових інтересів товариства, а так/само, чинне законодавство України також не містить будь - яких обмежень щодо вчинення виконавчого напису, що цілком підтверджує правомірність вчинених дій попереднім кредитором - ТОВ «Вердикт Капітал» та нотаріусом, оскільки, приватному нотаріусу були надані всі документи для вчинення наведеної нотаріальної дії, що в повній мірі спростовує позовні вимоги позивача, оскільки, стягувач та приватний нотаріус - вчиняючи виконавчий напис, діяли в межах правового поля.

Окрім того, позивач не надала суду будь-яких доказів, які би свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса, немає. Позивач не надає також альтернативного розрахунку заборгованості. Якщо позивач вважає, що нею сплачені кошти в іншій сумі, або борг за кредитним договором сплачено, то таке твердження має бути підкріплене відповідними доказами - наданням відповідних квитанцій про погашення суми боргу, альтернативного розрахунку заборгованості. Однак, позивач лише наголошує на тому, що відповідач не надав належних доказів та не довів розмір існуючої заборгованості, при цьому, жодним чином, позивач не спростовує його іншими доказами.

В даних кредитних правовідносинах, ТОВ «Дебт Форс» є правонаступником права вимоги виконання зобов`язання від первісного кредитора та є новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги.

Попереднім кредитором - ТОВ «Вердикт Капітал» було надано приватному нотаріусу при вчиненні виконавчого напису також договір про відступлення права вимоги на його користь, що підтверджує статус нового кредитора у даних кредитних зобов`язаннях. Також, приватному нотаріусу було надано всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, в тому числі, і розрахунок заборгованості за кредитним договором. Всі належні документи підшиті до оригіналу виконавчого напису. Приватним нотаріусом було перевірено такий договір та статус стягувача, як нового кредитора, а також всі необхідні документи, після чого, було чинено виконавчий напис на стягнення із позивача заборгованості за кредитним договором.

При переході права вимоги від первісного кредитора, а в подальшому - до ТОВ «Вердикт Капітал», та ТОВ «Дебт Форс», стягувачу, було передано від попереднього кредитора суму заборгованості позивача за кредитним договором, яка існувала на момент відступлення права вимоги. Отже, на момент відступлення права вимоги, заборгованість позивача за кредитним договором була наявною. Підтверджуючі документи були надані нотаріусу при вчиненні виконавчого напису. Відтак, твердження про відсутність боргу не відповідає фактичним обставинам.

Кредитний договір є чинним на даний час, позивачем не надаються будь-які докази щодо недійсності кредитного договору чи окремих його умов, відтак, твердження про неправомірність, неправильність нарахування кредитором розміру заборгованості є безпідставним.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником (постанова ВС від 10.04.2019 р. у справі №201/11696/16-ц), а відкриття провадження у судовій справі відбувається у зв`язку із наявністю спору між сторонами, як правило, щодо існування заборгованості або з приводу її розміру та/або розміру штрафних санкцій. Під час судового розгляду справи позивач має довести, а суд - встановити факт існування заборгованості, її розмір, право позивача на її стягнення.

Тому, підстав для твердження про те, що стягувачем неправомірно здійснено дії щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса, є безпідставними.

Крім того, суд першої інстанції стягнув із відповідача витрати на надання правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. Вважала, що витрати в такому розмірі є завищеними для даної категорії справи. Позивач не надала суду жодних документів, що свідчили про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги за представництво в суді, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція, платіжне доручення із відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо)

Справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи наведені в позовній заяві ґрунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного Суду, і практику за категорією таких справ слід вважати установленою. Саме такі висновки покладені в основу позовної заяви, а тому гонорар адвоката в такому розмірі не відповідає критеріям співмірності (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Судова практика по даній категорії справи є сформованою, адвокат не затратив значної кількості часу ні на написання позовної заяви, ні на подальший супровід справи. Обсяг роботи адвоката та складність такої роботи не є значними по своїй суті. Дані обставини також мають враховуватися судом.

ТОВ «Дебт Форс» було подано до суду клопотання про зменшення витрат на надання правничої допомоги, яке судом першої інстанції не в повній мірі було проаналізовано, оскільки, стягнута сума витрат на правничу допомоги залишилася завищеною у відповідності до категорії даної справи (а.с. 123-129).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ТОВ «Дебт Форс» про розгляд справи апеляційним судом 12 червня 2025 року був сповіщений 30 квітня 2025 року повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС ТОВ «Дебт Форс» та його представника - директора товариства Костюченко М.І., кожного окремо, із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Позивач ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 12 червня 2025 року була сповіщена 30 квітня 2025 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС її представника - адвоката Пушкарьова О.О. із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Повідомлення позивачки ОСОБА_1 та третьої особи приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (знаходження) від вказаних осіб до суду не надходили. Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Баталін С.С. був сповіщений 30 квітня 2025 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС (а.с. 131, 151-159).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.05.2013 року між ПАТ «Платинум Банк» (банк) та ОСОБА_1 (держателем) у простій письмовій формі укладено кредитний договір № 88106/0005XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, предметом якого є особистий спеціальний платіжний засіб - міжнародна платіжна картка Visa, строком дії на 36 місяців. Розмір кредитного ліміту становить 6000 грн, на умовах строковості, зворотності та платності в обмін на зобов`язання держателя повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 26-27).

На підставі договорів відступлення прав вимоги право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Женева», а від нього - до ТОВ «Вердикт Капітал».

12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 76513, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 88106/0005XSGF від 17 травня 2013 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 147 від 22 березня 2018 року є ТОВ «ФК «Женева», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 03/11-01-П від 03 листопада 2020 року є ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість за кредитним договором № 88106/0005XSGFвід 17 травня 2013 року. Сума заборгованості складає 56 700,40 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6000 грн., прострочена заборгованість комісією 69,04 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 9 178,06 грн., строкова заборгованість за комісією становить 232,04 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 41 221,26 грн. (а.с. 28).

У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за період з 03.11.2020 по 28.05.2021 року.

За вказаним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С. відкрито виконавче провадження № 66799672 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2021 року) (а.с. 19-20).

На підставі ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2024 року у справі № 650/732/24 приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С. було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження від 21.03.2024 (23-24).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до п. 3.5. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно» (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього Переліку (щодо стягнення за іпотечними договорами)), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі№ 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» у Переліку № 1172 виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 480 від 19 квітня 2022 року.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором вчинений нотаріусом 21 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином, для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 стягувачу необхідно було подати оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів) та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір № 88106/0005XSGF від 17 травня 2013 року, який нотаріально не посвідчений (а.с. 26-27).

Тобто, всупереч пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів від 29 червня 1999 року № 1172 нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

Також у матеріалах справи відсутні документи, які були надані нотаріусу, що підтверджують безспірність заборгованості боржника ОСОБА_1 та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Отже, стороною відповідача не надано до суду доказів на підтвердження подання нотаріусу документів, передбачених законом, які б давали можливість вчинити виконавчий напис у встановленому законом порядку.

Відповідні правові висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 462/6440/20 (провадження № 61-9598св23), від 11 березня 2024 року у справі № 756/7706/22 (провадження № 61-11079св23).

Заперечення відповідача суд апеляційної інстанції визнав помилковими, оскільки за відсутності факту подання для вчинення виконавчого напису оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Звертаючись з позовом стороною позивача було заявлено про стягнення судових витрат з відповідача у розмірі 14 000 грн. (а.с. 7).

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 26-07-24/1 від 26.07.2024 року, укладений між адвокатом Пушкарьовим О.О. та ОСОБА_1 (а.с. 31-34), ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1190339 (а.с. 38), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002368 (а.с. 37), акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 26-07-24/1 від 26.07.2024 року (а.с. 35), детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Пушкарьовим О.О. на виконання умов договору про надання правової допомоги № 26-07-24/1 від 26.07.2024 року (а.с. 36).

Згідно з п. 3.1. договору, за послуги надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі 14 000 грн. (а.с. 32).

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг (а.с. 35) та детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Пушкарьовим О.О., адвокатом на надання правової допомоги клієнту витрачено 7,5 годин робочого часу, що включає: усна консультація - 2 год. - 2000 грн.; складання позовної заяви - 4 год. - 7000 грн.; складання заяви про забезпечення позову - 1,5 год. 5000 грн., а загальна вартість правничих послуг становить 14 000 грн.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

До суду першої інстанції директором ТОВ «Дебт-Форс» Костюченко М.І. було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому відповідач заперечував обґрунтованість та співмірність витрат позивачки на правничу допомогу (а.с. 104-108).

Колегія суддів вважає, що підлягають зменшенню розмір витрат щодо усної консультації з 2000 грн. до 500 грн., оскільки такий розмір наданих послуг є завищеним.

Крім того, враховуючи, що дана справа є незначної складності, при цьомусудова практика по даній категорії справи є сформованою, адвокат не затратив значної кількості часу ні на написання позовної заяви, ні на подальший супровід справ, суд апеляційної інстанції вважає завищеним розмір витрат щодо написання позову у даній справі та вважає за необхідне зменшити розмір таких витрат з 7000 грн. до 2500 грн.

Разом з тим, враховуючи, що заява про забезпечення позову не потребувала значної кількості часу адвоката на її написання, оскільки в ній відтворено здебільшого обставини, зазначені в позовній заяві, суд вражає за необхідне зменшити розмір витрат на написання такої заяви з 5000 грн. до 1000 грн.

З урахуванням наведеного, виходячи із засад розумності і справедливості, співмірності, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, врахувавши заяву відповідача про необґрунтованість витрат на правничу допомогу відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на корить позивача судових витрат у розмірі 11 211,20 грн. та ухвалення в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідач на користь позивача 4000 грн. витрат на правничу допомогу та 1211,20 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києві від 25 лютого 2025 року - скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 11 211 гривень 20 коп. та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (код ЄДРПОУ - 43577608) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) - 1 211,20 грн. судового збору та - 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києві від 25 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов