ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/495/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №607/14135/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кметик Віталій Ярославович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025 року (ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 20 лютого 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_3 (далі позивачка) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач, апелянт) про збільшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2014 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, в твердій грошовій сумі 500 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Однак протягом останніх років потреби дитини у забезпеченні її розвитку зросли. Необхідні додаткові витрати на одяг, продукти харчування, відвідування гуртків, заняття з репетиторами. Окрім того, дитина хворіє на бронхіальну астму, у зв`язку із чим потребує санаторно-курортного лікування та оздоровлення. Усі вказані витрати позивач несе сама, однак на даний час вона є безробітною та відповідні соціальні виплати не отримує. Сплачувані відповідачем суми в розмірі 1000 грн у 2022 році, 1500 грн у 2023 році та 2000 грн у лютому 2024 року не відповідають реальним потребам дитини.

У зв`язку з наведеним, позивачка просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 6000.00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2014 року у справі №607/24290/13-ц, та ухвалено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000.00 грн, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (з урахуванням ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про виправлення описки від 04 березня 2025 року у справі №607/14135/24).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 807.51 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Кметик В.Я., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано матеріального становища відповідача та його спроможність здійснювати сплату аліментів у визначеному судом розмірі.

Зазначає, що він на даний час ніде не працює через потребу у здійсненні постійного стороннього догляду за своєю матір`ю - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ТМР є особою похилого віку з когнітивними порушеннями та потребує стороннього догляду на непрофесійній основі на термін з 03 червня 2024 року по 03 червня 2025 року.

Вважає, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на додаткові заняття, відвідування гуртків, спортивних секцій, занять з репетиторами позивачка до позовної заяви не надала.

Звертає увагу, що позивачкою пропущено строк для подання відповіді на відзив, а тому в силу вимог ст.126 ЦПК України подану відповідь на відзив на позовну заяву, разом із доданими до нього доказами, суд першої інстанції мав залишити без розгляду.

Відповідач зазначає, що погодився здійснювати сплату аліментів у розмірі 3200.00 грн та не заперечив проти задоволення позову у вказаному обсязі, а стягнення аліментів із відповідача у розмірі, встановленому оскаржуваним рішенням, вводить його у надзвичайно скрутне матеріальне становище.

У зв`язку з наведеним апелянт просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме визначити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3200.00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; cправи про стягнення аліментів.

Предметом позову у даній справі є стягнення аліментів. При цьому ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

З 04 березня 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 26 липня 2002 року.

У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 23 січня 2009 року.

Згідно з довідкою №27/05/24-1, виданою ОСББ «Тернопіль-Злуки 53» ОСОБА_3 зареєстрована разом з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2014 року у справі №607/24290/13-ц з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період його навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23-х річного віку, та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, в розмірі по 500 грн щомісячно на кожного, починаючи з 26 грудня 2013 року.

Як вбачається із виписок із медичної карти стаціонарного хворого №12925, №5980, №3356 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у стаціонарі (з 30 березня 2024 року по 03 квітня 2024 року, з 27 травня 2024 року по 03 червня 2024 року, з 12 листопада 2024 року по 19 листопада 2024 року) з діагнозом: Бронхіальна астма.

Вказаний діагноз також підтверджується випискою з історії хвороби від 28 листопада 2018 року, 24 квітня 2019 року.

До матеріалів справи долучено рецепт лікаря та копії платіжних документів про придбання лікарських засобів.

Відповідно до довідки №773 ОСОБА_3 станом на 25 червня 2024 року не перебуває на обліку як безробітна в Тернопільській філії Тернопільського ОЦЗ.

Згідно медичних довідок від 30 жовтня 2024 року, 17 жовтня 2024 року, 21 листопада 2024 року ОСОБА_3 страждає на остеоартроз правого колінного суглобу ІІ ст., Пателофеморальний артроз ІІ ст. правого колінного суглобу, Денегеративний розрив заднього рогу медіального меніска, Дегенеративні зміни ПХЗ, Тріщина латерального плато, Хронічний синовії.

27 листопада 2024 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Ортоклініка» Медичний центр «Ортоклініка» укладено договір №727 про проведення операції та інших медичних втручань.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 01 квітня 1970 року, ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_6 є особою похилого віку з когнітивними порушеннями та потребує стороннього догляду на непрофесійній основі на термін з 03 червня 2024 року по 03 червня 2025 року, що підтверджується висновком №2492/38 від 03 червня 2024 року засідання лікарсько-консультаційної комісії амбулаторії загальної практики сімейної медицини №11 КНП «Центр медико-санітарної допомоги» ТМР.

ОСОБА_6 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (штамп в паспорті, довідка №319, видана 05 червня 2024 року ДП «Люкс-1»).

Згідно з актом про фактичне проживання від 04 червня 2024 року та актом №901 від 14 червня 2024 року про проведення обстеження сім`ї, ОСОБА_4 не зареєстрований, але проживає за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 є особою, яка надає щоденно соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_6 , та проживає разом з нею. Компенсацію особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі не призначено.

За ОСОБА_4 зареєстровано автомобіль ВАЗ 21043, д.н.з. НОМЕР_4 , 1998 року випуску, про що вказано у листі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області №31/19-Ш-5а.з. від 13 січня 2025 року.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (відкритий реєстр нерухомого майна) ОСОБА_4 є власником будинку за адресою АДРЕСА_3 ; будинку за адресою АДРЕСА_4 ; гаражу НОМЕР_5 за адресою АДРЕСА_5 ; земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0342, :03:001:0341, :03:001:0343, :01:001:2250, :01:001:1044.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

На підставі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум становить: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічний висновок викладений у постановах КСЦ у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справа № 664/2746/17; від 25 вересня 2019 року справа №755/14148/18.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Як зазначив Верховнии? Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі №336/1488/19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Апеляційний суд зазначає, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст.35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

З наведених норм права та практики ЄСПЛ вбачається, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Звертаючись з позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка посилалась на істотне збільшення витрат на утримання дитини, зокрема на одяг, продукти харчування, відвідування гуртків, заняття з репетиторами, санаторно-курортне лікування та оздоровлення у зв`язку із захворюванням (бронхіальна астма).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначений судом станом на 2014 рік розмір аліментів 500 грн на дитину є недостатнім для утримання дитини сторін, яка проживає разом із матір`ю та має хронічне захворювання.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не має постійного доходу, а тому не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки відповідач є особою працездатного віку, стан здоров`я задовільний, має у власності рухоме та нерухоме майно, а тому він не позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, відповідачем не надано, натомість матеріали справи містять відомості про наявність у власності відповідача транспортного засобу, нерухомості та земельних ділянок.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги також погіршення стану здоров`я позивачки в зв`язку з травмою коліна, проведеного оперативного втручання, тимчасовою непрацездатністю, та, як наслідок цього, погіршення її матеріального стану, що також є безпосередньою підставою для зміни розміру аліментів.

Щодо доводів скаржника про те, що він на даний час ніде не працює через потребу у здійсненні постійного стороннього догляду за своєю матір`ю - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ТМР є особою похилого віку з когнітивними порушеннями та потребує стороннього догляду, на непрофесійній основі, апеляційний суд зазначає, що вказаний висновок про потребу в сторонньому догляді визначений на термін з 03 червня 2024 року по 03 червня 2025 року та не є безстроковим.

Доводи апелянта про те, що позивачкою пропущено строк для подання відповіді на відзив та що така заява разом з долученими до неї доказами повинна була судом першої інстанції залишена без розгляду, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачкою обґрунтовано пропуск такого строку. Крім того, суд апеляційної інстанції при розгляді даного спору керується найкращими інтересами для дитини, а долучені докази свідчать на користь її інтересів.

Таким чином, зважаючи на зміну з часу ухвалення судового рішення від 06 березня 2014 року мінімального необхідного рівня матеріального забезпечення дитини відповідного віку, на збільшення витрат на утримання дитини, а також вік платника аліментів та наявність у нього майна, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, правильним є висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову та збільшення розміру аліментів до 4000.00 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позовну заяву та не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частково задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, ними понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 13 червня 2025 року.

Головуючий: Костів О.З.

Судді: Храпак Н.М.

Хома М.В.