УХВАЛА

23 червня 2025 року

м. Київ

справа № 990SCCV/113/24

провадження № 61-148вп25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув клопотання ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду із клопотанням про визначення підсудності справи за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного cуду

від 13 листопада 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено (провадження № 61-253вп24).

Підставою для відмови стала відсутність доданих до клопотання доказів на підтвердження проживання відповідача поза межами території України.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Верховного Суду із клопотанням про визначення підсудності справи за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного cуду

від 03 січня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено (провадження № 61-306вп24).

Підставою для відмови стала відсутність доданих до клопотання доказів на підтвердження проживання відповідача поза межами території України.

У червні 2025 року до Верховного Суду втретє надійшло клопотання

ОСОБА_1 про визначення підсудності цивільної справи за її позовом до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу.

У задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

Статтею 29 ЦПК України передбачено, що підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Тобто, підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається ухвалою Верховного Суду

у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.

З матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою України, яка проживає у Великій Британії, на підтвердження надає копією посвідки на проживання НОМЕР_1 (термін дії

31 грудня 2024 року) та копією договору на гарантову короткотримувальну оренду від 30 вересня 2024 року з нотаріально посвідченими перекладами.

Крім того, Верховний Суд не бере до уваги копію посвідки на проживання НОМЕР_1 , так як термін дії закінчився 31 грудня 2024 року.

Відповідач у справі - ОСОБА_2 ,

є громадянином Республіки Індія, про якого відсутні відомості щодо проживання поза межами території України.

Враховуючи те, що відповідач є громадянином Республіки Індія, щодо якого відсутні відомості про проживання поза межами території України, а позивач

є громадянкою України і проживає поза її межами, підстави для визначення підсудності справи Верховним Судом відсутні.

Зазначення у змісті клопотання про те, що оскільки шлюб було зареєстровано

в Україні, розірвання такого також має відбуватись на території України

Верховний Суд не заперечує, але для визначення підсудності такої справи слід надати відповідні докази.

Якщо місце проживання відповідача невідоме, частина дев`ята статті 28 ЦПК України вказує на те, що останній пред`являється за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Також ОСОБА_1 разом з клопотанням про визначення підсудності подано до Верховного Суду клопотання про витребування доказів.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами Глави 2 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України «Касаційне провадження».

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вирішення питання про витребування доказів правилами вищезазначеної глави ЦПК України не передбачене та до компетенції Верховного Суду не відноситься.

Отже, відповідно до визначених процесуальним законом повноважень та функцій, Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення процесуального питання про витребування доказів.

Ураховуючи викладене, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів слід відмовити.

Керуючись статтею 29 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник