Справа № 634/480/25
Провадження № 2/634/205/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 року

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді: Єрьоміної О.В.,

з участю секретаря: Литвиненко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в сел. Сахновщина Харківської області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. №87498 від 03.06.2021 року про стягнення з неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 1555/2659BLCO5 від 22.07.2013 року в загальному розмірі 34043,45 грн, а також стягнути сплачений судовий збір грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 11500, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою приватного виконавця Петренка Д. О. від 21.07.2021 року було відкрито виконавче провадження №66173393. На теперішній час виконавче провадження триває.

Позивач зазначає, що ніяких вимог щодо погашення кредиту позивачу не надходило, а отже, заборгованість не є безспірною, тому, приватний нотаріус не мав права вчиняти спірний виконавчий напис щодо стягнення заборгованості за кредитним договором згідно ЗУ «Про нотаріат».

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову, при цьому просив на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, а також зменшити витрати на оплату правничої допомоги.

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., виконавчого округу Харківської області Петренко Д. О. повідомлялися належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомили. У встановлений законом строк свою позицію з приводу справи не вказали.

Суд, дослідивши письмові матеріали, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню., виходячи з такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчиненого за №87498 від 03.06.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є боржником за кредитним договором № 1555/2659BLCO5 від 22/07/2013 року, укладеного з ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу №20141028-Г від 28.10.2014 року є ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору договору факторингу №20182407-1/2 від 24.07.2018 року є ТОВ «ФК «ЄАПБ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору договору факторингу №250521-ФК від 25.05.2021 року є товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», з ОСОБА_2 стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» загальну суму 34043,45 грн ( а.с.46 зворотна сторона).

Постановою приватного виконавця Петренко Д.О. від 21.07.2021 року відкрито провадження (№66173393) по виконавчому напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчиненого за №87498 від 03.06.2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» загальну суму 34043,45 грн (а.с. 47).

Постановою приватного виконавця Петренко Д.О. від 23.11.2023 року у рамках виконавчого провадження №66173393 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2 (а.с. 48).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.08.2016 року ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_3 ». (а.с. 44 зворотна сторона).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року зміни, внесені постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року, визнано незаконними та нечинними.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року рішення суду залишено без змін.

Згідно з п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Таким чином, після 22.02.2017 року застосуванню підлягає постанова КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, в редакції постанови КМУ від 29.11.2001 року.

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 5.1 п. 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, встановленого, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікат документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Таким чином, після скасування внесених постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови укладення нотаріально посвідченого кредитного договору.

У матеріалах справи відсутні докази, що нотаріусу було подано оригінал нотаріально посвідченої угоди.

Відповідно до висновку Верховного Суду у справі № 750/3781/20 (постанова від 19 березня 2021 року), для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі і установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17.

Матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення. Тобто, відповідачем не спростоване твердження позивача про те, що він не отримував від кредитора письмової вимоги про усунення порушень.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

А отже, недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт - оскаржуються до суду.

Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20 червня 2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за №87498 від 03.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу з урахуванням заперечень відповідача, виходжу з такого.

За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Представником відповідача заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку із неспівмірністю.

Так, згідно квитанції № 1220 від 28.03.2025 року витрати позивача на професійну правничу допомогу дійсно мали місце у розмірі 3000 грн, а не 11500 грн, як вказано у позові.

Разом з тим суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд немає права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Однак суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, як зазначено у пунктах 268-269 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), пункт 55 з подальшими посиланнями).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia), відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи, оскільки надані стороною докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц.

У даному випадку суд вважає, що визначена у акті приймання передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги від 19.05.2025 та погоджена сторонами договору вартість правничої допомоги в сумі 11500 грн. не є співмірною з обсягом та характером наданих послуг та складністю справи.

При цьому фактично позивачем згідно квитанції № 1171 від 07.02.2025 року було сплачено адвокату 3000 грн.

Суд не оспорює права адвоката та клієнта самостійно визначати та погоджувати вартість наданих послуг, однак у даному випадку не може вважати, що узгоджена вартість гонорара у фіксованій сумі 11500 грн. є обґрунтованою. В даному випадку лише обсяг наданих послуг не є тим визначальним критерієм в розумінні ч. 3 ст.141 ЦПК України, який є необхідним при визначенні загальної вартості таких витрат.

За таких обставин суд з урахуванням визнання позову відповідачем та наявністю клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи через призму критеріїв, встановлених нормами чинного законодавства, керуючись принципом справедливості та виходячи із фактичного обсягу наданих адвокатом послуг правової допомоги, характером та предметом даного спору, заперечень відповідача щодо у тому числі розміру правничої допомоги, приходить до висновку про можливість стягнення витрат на професійну правничу допомогу в даній справі у розмірі 3000 грн, яка фактично була сплачена позивачем адвокату. Суд вважає, що така сума компенсації судових витрат в повній мірі відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, а саме: у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, позивачеві з державного бюджету слід повернути 484,48 грн. судовий збір за подання до суду позовної заяви, а також 302,8 грн сплачений судовий збір за забезпечення позову, що в сумі становить 787,28 грн, інша частина сплаченого судового збору в у загальному розмірі 787,28 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 282-285ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис №87498, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 03.06.2021 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» загальну суму 34043,45 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ-ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в сумі 484,48 грн. судовий збір за подання до суду позовної заяви, та сплачений судовий збір за забезпечення позову - 302,8 грн, що в сумі становить 787,28, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3000, 00 грн

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з державного бюджету сплачений судовий збір згідно квитанції до платіжної інструкції № 0.0..1 від 19.05.2025 в сумі 484,48 грн.; згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 19.05.2025 в сумі 302,8 грн.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: