УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

«20» червня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Тесленко І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2025 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від

25 квітня 2025 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 30 квітня 2025 року.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника у справі. Відповідь на запит надійшла до суду 19 червня 2025 року.

У період з 02 червня 2025 року по 18 червня 2025 року суддя перебувала у відпустці.

Дослідивши матеріали заяви і додані до неї документи на предмет дотримання вимог цивільного процесуального законодавства, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У відповідності до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Звертаючись до суду з заявою заявник вказав адресу боржника ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .

Судом в порядку ч. 2 ст. 165 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника у справі.

Як вбачається з відповіді №1494884 від 19.06.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Світлодарськ Бахмутського району Донецької області включено до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України, після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного.

Таким чином, суд позбавлений можливості здійснити перевірку перебування фізичної особи божника за вказаною адресою та відповідно, повідомити боржника про прийняте рішення у встановленому законом порядку.

Частиною 9 ст. 165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Крім того, суддя зважає на те, що наказне провадження - це особлива процедура у цивільному судочинстві, призначена для швидкого вирішення справ, у яких вимога є безспірною. Безспірність у наказному провадженні означає, що наявність та обґрунтованість вимоги стягувача не викликає сумнівів у суду, що ґрунтується на наданих заявником доказах.

З врахуванням наведеного, суддя дійшов висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Крім того, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 161, 163, 165, 166, 260, 354 - 355 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.О.Тесленко