Дата документу 04.06.2025
Справа № 334/4144/15-ц
Провадження № 6/334/106/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., з участю секретаря судового засідання Шерештан О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кібець Романа Романовича про визнання зловживанням процесуальними правами дій учасника справи, залишення без розгляду або повернення заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12 серпня 2015 року у справі 334/4144/15-ц, застосування заходів процесуального примусу

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя на розгляді перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12 серпня 2015 року у справі 334/4144/15-ц, застосування заходів процесуального примусу.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кібець Р.Р. звернувся до суду з заявою про визнання зловживанням процесуальними правами дій учасника справи, залишення без розгляду або повернення заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та накладення штрафу.

В обґрунтування заяви зазначив наступне. 14.08.2024 року заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про заміну порядку та способу виконання рішення суду в порядку ст. 240-1 КЗПП України, ст. 435 ЦПК України та просив суд змінити порядок та спосіб виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя в справі №334/4144/15-ц, стягнути з фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 присуджені за рішенням суду в справі №334/4144/15-ц суму 111445,20 грн. за час вимушеного прогулу, затримки виконання рішення суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2024 заяву ОСОБА_1 було задоволено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.01.2025 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було задоволено, ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2024 у цій справі скасовано, прийнято постанову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015. Згідно зазначеної постанови Запорізького апеляційного суду, суд задовольнивши заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду та зобов`язавши Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити виплату грошових сум, суд фактично змінив спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України та змінив рішення суду по суті.

04.05.2025 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з аналогічною заявою про заміну порядку та способу виконання рішення суду.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вважає, що подання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 повторної заяви про зміну порядку та способу виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 у справі 334/4144/15-ц є зловживанням процесуальними правами учасником справи, що має наслідком залишення її без розгляду (повернення) заявнику, відповідно до приписів ЦПК України.

Заявник ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення щодо цієї заяви, в яких зазначив, що звернувся до суду з заявою про зміну порядку та способу виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 у справі №334/4144/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про стягнення середнього заробітку, у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди.

Заявник вважає, що заява Фонду є незаконною, необґрунтованою, суперечить принципу верховенства права, ст. 55, ст. 129-1 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обов`язковості виконання рішення суду.

Також заява суперечить практиці Великої Палати Верховного Суду, так в постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №186/871/14-ц суд дійшов висновку, що «розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, у тому числі і заміна стягувача у виконавчому провадженні, і видача дубліката виконавчого документа, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане в порядку, передбаченому законом. Тому державний/приватний виконавець чи заявник має право звертатися до суду з відповідним поданням, заявою направленими на виконання ст. 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, стільки раз, скільки це необхідно, аби виконати судове рішення.»

В судовому засіданні представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підтримав заяву про визнання зловживанням процесуальними правами, просив її задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 2 ЦПК України визначає завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Положеннями ст. 148 ЦПК України регламентовано підстави для застосування судом процесуального примусу у вигляді штрафу, а також його розміри, залежно від суті зловживання процесуальними правами учасником провадження, його тривалості та обставин конкретної справи.

Враховуючи вищевказані положення, вбачається, що застосування заходів процесуального примусу належить до виключної компетенції суду та можливе виключно за його ініціативи, а не за клопотанням учасника справи.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання інших позовних заяв, скарг та інших заяв, вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі "Миролюбов та інші проти Латвії" (рішення від 15 вересня 2009 року), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

Встановлено, що питання про зміну порядку та способу виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя в справі №334/4144/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, затримки виконання рішення суду та моральної шкоди вже розглядалось судом за заявою ОСОБА_1 , відповідно до якої він просив змінити порядок та спосіб виконання рішення суду, стягнувши з фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 присуджені за рішенням суду в справі №334/4144/15-ц суму 111445,20 грн. за час вимушеного прогулу, затримки виконання рішення суду. Остаточним рішенням у справі, а саме постановою Запорізького апеляційного суду від 15.01.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зміна порядку та способу виконання рішення належить до процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

На теперішній час рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 у справі 334/4144/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, затримки виконання рішення суду та моральної шкоди залишається невиконаним.

Відтак, стягувач має право вживати заходи задля забезпечення виконання рішення суду у визначеному законом порядку, поки судове рішення не буде виконане.

З огляду на викладене, суд не вбачає у діях заявника, які виразились у зверненні до суду із заявою про зміну порядку та способу виконання рішення суду від 12.08.2015 у передбачений законом спосіб, зловживання процесуальними правами.

Враховуючи наведене, у задоволенні заяви представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зловживання заявником процесуальними правами, залишення заяви без розгляду та застосування до заявника процесуального примусу слід відмовити.

Керуючись ст. 44, 143, 244, 259, 260-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кібець Романа Романовича про визнання зловживанням процесуальними правами дій учасника справи, залишення без розгляду або повернення заяви ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12 серпня 2015 року у справі 334/4144/15-ц, застосування заходів процесуального примусу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Складання повної ухвали 09.06.2025.

Суддя: Турбіна Т. Ф.