ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року

м. Харків

справа № 953/6541/24

провадження № 22-ц/818/1441/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року в складі судді Глос М.Л.,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею право приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 18,3 кв. м., житловою площею 16,3 кв. м.

В обґрунтування своїх вимог зазначено,що право власності на зазначену вище квартиру ОСОБА_1 набула на підставі договору купівлі-продажу № 338 від 26 лютого 2018 року, який цього ж дня було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Боговською Юлією Юріївною. Через збройну агресію рф позивачка була змушена тимчасово виїхати з м. Харкова у м. Горішні Плавні, де взята на облік як внутрішньо переміщена особа. У цьому місті у період з 25 серпня 2022 року до 30 серпня 2022 року невстановлена особа здійснила крадіжку документів, серед яких був і правовстановлюючий документ на належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

У позовній заяві акцентується увага на тому, що отримати дублікат зазначеного вище документа за матеріалами нотаріальної справи неможливо, оскільки приватний нотаріус Боговська Ю. Ю. припинила свою діяльність і, всупереч вимогам чинного законодавства, не передала справу щодо посвідчення договору № 338 від 26 лютого 2018 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 до Харківського обласного нотаріального архіву. З огляду на зазначене передбачені законом можливості відновити втрачений правовстановлюючий документ у позасудовому порядку вичерпано. Разом із тим, факт вчинення зазначеної вище нотаріальної дії підтверджено даними реєстру для реєстрації нотаріальних дій щодо посвідчення з використанням бланку нотаріального документа НМЕ 085427 договору купівлі-продажу квартири, покупцем за яким була ОСОБА_1 , 1967 року народження, РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 27 січня 1998 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 18,3 кв. м, житловою площею 16,3 кв. м.

Рішення суду мотивовано тим, що надані позивачкою докази підтверджують, що позивачка набула право власності на вищезазначену квартиру, проте у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу не може його реалізувати, з незалежних від неї причин припиненням приватним нотаріусом Боговською Ю.Ю. нотаріальної діяльності та не переданням останньою справ до нотаріального архіву. Неможливість належного здійснення права власності є підставою для його захисту.

Не погодившись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено, а судом зроблено хибний висновок про обґрунтованість позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради і наявність правових підстав для його задоволення. Відповідно до висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 645/6151/15-ц позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Харківська міська рада не заперечує право власності позивачки на належну їй квартиру АДРЕСА_1 , а тому не може бути відповідачем у цій справі.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, факт набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі, передбаченій ст. 334 ЦК України за договором купівлі-продажу № 338 від 26 лютого 2018 року.

Дана обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 320787670 від 21 січня 2023 року, за якою право власності на вищевказану квартиру (номер запису 25018429) зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Боговською Ю. Ю. за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 338 від 26 лютого 2018 року (а. с. 12 15).

Крім цього, у судовому засіданні було досліджено копію листа Харківського обласного державного нотаріального архіву № 1347/01-14 від 03 липня 2024 року. Згідно з цим листом у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій виконано запис від 26 лютого 2018 року за № 338 про вчинення нотаріальної дії посвідчення договору купівлі-продажу квартири вартістю 26 000,00 грн. з використанням бланку нотаріального документу НМЕ 085427. Нотаріальну дію вчинено для ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 1967 року народження, РНОКПП: НОМЕР_1 , яка на момент звернення мешкала у м. Харкові і надала для встановлення особи паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 27 січня 1998 року.

Надані ОСОБА_1 суду копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 і довідки про присвоєння ідентифікаційного податкового номера дозволяють поза всяким сумнівом ідентифікувати особу, котра відповідно до наведених вище відомостей набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу № 338 від 26 лютого 2018 року, як позивачку (а. с. 69).

Доводів на предмет існування обґрунтованих сумнівів щодо факту і правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на зазначений вище об`єкт нерухомого майна відповідач під час судового розгляду не заявляв.

Разом із тим, факт викрадення в ОСОБА_1 майна, у тому числі правовстановлюючого документа на квартиру, підтверджено наданим позивачкою витягом з Єдиного державну реєстру досудових розслідувань № 0000484 від 05 вересня 2022 року щодо звернення ОСОБА_1 до ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області у зв`язку із проникненням невідомої особи у приміщення квартири АДРЕСА_2 , де вона на той час тимчасово проживала, і вчиненням крадіжки з її житла (а. с. 11).

У зазначеному вище населеному пункті позивачка була взята на облік як внутрішньо переміщена особа з 19 травня 2022 року, що підтверджено відповідною довідкою, дослідженою у судовому засіданні (а. с. 10).

Згідно з листом Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції № 25451/24132-26-24/15.6 від 09 травня 2024 року нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Боговської Ю. Ю. по Харківському міському нотаріальному округу припинена з 09 березня 2021 року, а документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса передані на зберігання до Харківського обласного нотаріального архіву.

Проте відповідно до листа Харківського обласного державного нотаріального архіву № 1347/01-14 від 03 липня 2024 року приватний нотаріус Боговська Ю. Ю. не виконала процедуру передання документів до нотаріальною архіву. У зв`язку з наведеним комісія управління юстиції на підставі Наказу 698/АГ від 07 червня 2021 року провела вилучення документів з одночасним складанням переліку (опису) вилучених справ. Згідно з актом, складеним 09 липня 2021 року під час вилучення документів, та актом приймання-передавання вилучених документів на державне зберігання, складеним 31 грудня 2021 року, комісія Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) не вилучала справи приватного нотаріуса Боговської Ю. Ю. «Договори відчуження квартири» за 2018 рік і не передавала їх на державне зберігання до нотаріального архіву у зв`язку з відсутністю відповідних справ.

Наведені письмові докази у своїй сукупності і взаємозв`язку дають підстави для беззаперечного висновку, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , набула відповідне право на передбаченій законом підставі, проте не може його належним чином реалізувати через протиправні дії зловмисників викрадення у неї правовстановлюючого документа на квартиру. Відновити цей документ у позасудовому порядку за матеріалами нотаріальної справи ОСОБА_1 позбавлена об`єктивної можливості з причин, що не залежать від її волі, у зв`язку з припиненням приватним нотаріусом Боговською Ю. Ю. нотаріальної діяльності і невиконанням нею вимог спеціального законодавства щодо передавання справ до нотаріального архіву.

Згідно із положеннями, зокрема, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав втрати останнім правовстановлюючих документів на такий об`єкт.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

Позивачкою не доведено того, що відповідач ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірне нерухоме майно, як і не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника будь-якими іншими особами, що підтверджується тим, що відомості про спірний об`єкт нерухомого майна позивача внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто вказане нерухоме майно належить на праві власності позивачці.

При цьому, обставини втрати та/або неможливості повернення відповідачем правовстановлюючих документів позивача також не можуть обґрунтовувати порушення прав позивача як власника спірного об`єкту нерухомості у даному спорі про визнання права власності, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем не доведено, що останній не зміг реалізувати своє право на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом через відсутність зазначених документів, зокрема, отримав відмову у вчиненні того чи іншого правочину або інші перешкоди у реалізації своїх прав з боку відповідача.

Враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення її прав власника спірного нерухомого майна відповідачем, як і не доведено того, що відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає у реалізації позивачкою права на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга Харківської міської ради задоволена, на користь апелянта з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 6315,00 грн.

Керуючись ст.367, ст.374, ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права приватної власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 6315(шість тисяч триста п`ятнадцять) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.06.2025 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук