Номер провадження: 22-ц/813/4590/25
Справа № 497/2195/24
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 лютого 2025 року, повний текст якого складено 07 лютого 2025 року та ухваленого під головуванням судді Кравцової А.В., у цивільній справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

18.09.2024 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 62 751,32 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 22.01.2021 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальником було отримано кредитні кошти.

В подальшому, а саме: 19.07.2023 року кредитний ліміт було збільшено до 75 000,00 грн.

Внаслідок невиконання умов договору, у позичальника виникла заборгованість у розмірі 62 751,32 грн., з яких 49 000,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13 750,63 грн. - заборгованість за відсотками.

Рішенням Болградскього районного суду Одеської області від 07.02.2025 року у задоволенні позову було відмовлено (а.с.86-88).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про скасування рішення Болградського районного суду Одеської області від 07.02.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.91-94).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Сахарова Н.М. просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.111-112).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 18.06.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. на лікарняному у період з 19.05.2025 року по 30.05.2025 року, та у відпустці у період з 02.06. по 04.06.2025 року, а також у зв`язку з перебуванням судді Комлевої О.С. на лікарняному у період з 09.06.2025 року по 13.06.2025 року, а також у зв`язку із великим навантаженням цивільних справ та занятістю вказаних суддів в інших судових засіданнях, датою ухвалення цього судового рішення є 18.06.2025 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.03.2025 року (а.с.106), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (а.с.107-109).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено, що саме з вини відповідача були списані (перераховані на інший рахунок) спірні кошти (а.с.86-88).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 22.01.2021 року між сторонами було укладено кредитний договір.

19.07.2023 року, кредитодавцем було збільшено кредитний ліміт до 75 000,00 грн.

Позичальнику було видано кредитні картки: № НОМЕР_1 строком дії 12/24 та № НОМЕР_2 строком дії 03/25 (а.с.31).

За твердженням апелянта, відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції. Остання операція за кредитною карткою № НОМЕР_1 згідно банківської виписки, була вчинена 22.07.2023 року на загальну суму 75 000,00 грн. у магазині «Margelis», за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32).

Разом з тим, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до позовної заяви було надано розрахунок заборгованості та у позичальника станом 22.07.2024 року має місце заборгованість у розмірі 62 751,32 грн. (а.с.32-34).

Проте, відповідач у суді першої інстанції, а також у відзиві на апеляційну скаргу, заперечував те, що користувався зазначеними кредитними коштами.

Так, відповідач ОСОБА_1 зазначає, що отримання кредитної картки йому було нав`язано працівниками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час відкриття рахунку для отримання заробітної плати та він ніколи не користувався кредитними коштами за вказаним кредитним договором.

24.07.2023 року ОСОБА_1 випадково дізнався із мобільного додатку «Приват24» про списання коштів з кредитного рахунку.

З цих підстав, 26.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення, яке містить ознаки ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.53).

02.08.2023 року відповідач звернувся до банку із заявоюпоясненням щодо несанкціонованого списання коштів з його банківського рахунку (а.с.54).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає і працює у м. Болград, Одеської області та на момент списання коштів також перебував у м. Болград, тоді як кредитні кошти з рахунку відповідача були списані у м. Києві.

Також, на момент списання кредитних коштів з рахунку відповідача кредитна картка не була активована відповідачем, що не спростовано позивачем.

В ході перевірки, Банком було встановлено, щосписання коштів із банківської кредитної картки відповідача було зроблено за допомогою «фішингової» схеми.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року банку, яке діяло на той час, емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій при відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15, постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц та постанові Верховного Суду від 13.09.2019 року у справі № 501/4443/14-ц.

За таких обставин, зважаючи на те, що позивачем не було доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню інформації, яка надає доступ до відомостей по кредитній картці та особового рахунку відповідача, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати несанкціоновані платіжні операції, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позові за недоведеністю.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева