Справа № 388/143/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Лященка Я.О.,

розглянув у спрощеному провадженні у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі ТОВ «СВЕА ФІНАНС») звернулось до суду з цим позовом до відповідачки та просить стягнути з неї на свою користь заборгованість за кредитним договором від 25 листопада 2020 року в розмірі 69458,57 грн.

Позов мотивує тим, що 25 листопада 2020 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z62.22601.007148601 (далі Договір, Кредитний Договір). Кредит за цим Договором наданий на строк 36 місяців. Розмір процентної ставки 15 відсотків річних. Відповідачка зобов`язання за кредитним договором не виконує.

25 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», перейменоване в ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу, згідно з яким ТОВ «СВЕА ФІНАНС» отримало право вимоги до відповідачки за кредитним договором № Z62.22601.007148601 від 25 листопада 2020 року.

Отже, тепер позивач є Новим кредитором за Кредитним договором, а тому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за цим Договором.

Відповідачка ОСОБА_1 відзив на позов не надіслала. Повідомлялась про розгляд справи згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що 25 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z62.22601.007148601, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 39194 грн. Процентна ставка 15 відсотків змінювана. Строк кредиту 36 місяців. Дата повернення кредиту 25 листопада 2023 року. Змінювана процентна ставка, згідно з п. 1.3 Договору визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5 відсотків збільшена на маржу Банку в розмірі 5,5 відсотків. Усе листування щодо цього Договору здійснюється через поштову адресу, що вказана в даному Договорі як адреса проживання Позичальника.

Право вимоги за вищезазначеним правочином відступлено Первісним кредитором АТ «Ідея Банк» на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», перейменоване в ТОВ «СВЕА ФІНАНС», згідно з договором факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року (з додатками), Реєстром Боржників.

Згідно з наданою АТ «Ідея Банк» довідкою-розрахунком станом на 25 липня 2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.22601.007148601 від 25 листопада 2020 року становить 69458,57 грн і складається із: 36747,90 грн заборгованість за основним боргом; 11263,72 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 21446,95 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У чч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ідея Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У кредитному договорі від 25 листопада 2020 року № Z62.22601.007148601 між сторонами визначено проценту ставку, що має загальний розмірі 15 відсотків річних. Про сплату інших платежів, зокрема, інших процентів умовами кредитного договору не передбачено.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками та іншими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 листопада 2020 року № Z62.22601.007148601, посилається на Паспорт споживчого кредиту, як невід`ємну частину спірного договору.

Паспортом споживчого кредиту, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: процентну ставку в розмірі 15 відсотків річних, а також платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, зокрема плату за обслуговування кредитної заборгованості 2,5 відсотків від початкової суми кредиту згідно з графіком в п. 5, починаючи з 0 відсотків в перший місяць із зменшенням щомісячно на 4,130 відсотків до 63 відсотків.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не можна вважати частиною кредитного договору Паспорт споживчого кредиту, що підписаний відповідачкою, щодо погодження між сторонами, зокрема, користування кредитними коштами, процентів, комісій тощо.

Верховний Суд у постанові від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20) зробив висновок про таке:

«Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Зі змісту довідки-розрахунок Акціонерного товариства «Ідея Банк» станом на 25 липня 2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.22601.007148601 від 25 листопада 2020 року становить 69458,57 грн і складається із: 36747,90 грн заборгованість за основним боргом; 11263,72 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 21446,95 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

Згідно з витягом з реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 25 липня 2023 року № 01.02-31/23, заборгованість ОСОБА_1 складається із: 36747,90 грн заборгованість за основним боргом; 11263,72 грн заборгованість за відсотками; 21446,95 грн заборгованість за комісіями.

Отже, заборгованість відповідачки складається із заборгованості за комісіями, що по суті передбачені Паспортом споживчого кредиту.

У свою чергу, згідно зі змістом позову, позивач у цій справі просить стягнути з відповідачки на свою користь, окрім заборгованості за основним боргом та відсотками, також заборгованість за іншими процентними платежами, відповідно суд досліджує підстави для стягнення заборгованості з відповідачки за кредитним договором саме в такому контексті, а не в іншому. У свою чергу, змістом кредитного договору не передбачено обов`язку позивальника сплачувати на користь кредитодавця інші процентні платежі, а відтак позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Отже, заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 48011,62 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту 36747,90 грн, заборгованості за відсотками 11263,72 грн.

Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 48011,62 грн.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» у цій справі понесло судові витрати у розмірі 2422,40 грн зі сплати судового збору, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача у розмірі 1674,43 грн, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 20, 610-611, 625, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (місцезнаходження за адресою: бульвар Вацлава Гавела, 6, м. Київ, 03124, ) заборгованість за кредитним договором від 25 листопада 2020 року № Z62.22601.007148601, що станом на 25 липня 2023 року становить 48011,62 грн (сорок вісім тисяч одинадцять гривень шістдесят дві копійки); а також 1674,43 грн (одну тисячу шістсот сімдесят чотири гривні сорок три копійки) понесених та документально підтверджених судових витрат.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський