Справа № 521/4556/25
Провадження № 2/521/3636/25
18 червня 2025 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого судді Ганошенка С.А.,
за участю секретаря судових засідань Довгань Ж.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач 24.03.2025 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 1989 року зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. На підставі службового ордеру позивачу ОСОБА_1 було відкрито особовий рахунок по зазначеній квартирі. Окрім цього, у квартирі зареєструвала своє місце проживання та проживала відповідач ОСОБА_2 , дружина позивача. Згодом у квартирі також проживав син сторін ОСОБА_3 .
У 2017 році ОСОБА_2 зібрала свої речі та виїхала з квартири АДРЕСА_1 , залишила сім`ю, більше не поверталась та не проживала у зазначеному житлі, втратила до нього інтерес, ніякої участі в утриманні квартири не приймає, комунальні послуги не сплачує, жодні перешкоди відповідачу у проживанні не чинились. З цього ж часу у вказаній квартирі продовжили проживати лише син сторін та позивач, який здійснював та здійснює її утримання і оплату комунальних послуг.
Шлюб між сторонами розірвано, відповідач наразі не є членом сім`ї позивача і наявність реєстрації її місця проживання призводить до порушення прав ОСОБА_1 , надмірних витрат зі сплати комунальних послуг по квартирі та ускладнює реалізацію прав позивача на приватизацію житла, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з позовом.
Ухвалою суду від 25.03.2025 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 21.05.2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради інформацію про осіб, місце проживання яких зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 11.06.2025 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті та викликано свідків у судове засідання.
У судовому засіданні 18.06.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цейтліна В.Є. позовні вимоги підтримала повністю із зазначених в позові підстав та просила суд їх задовольнити.
Відповідач у судові засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, про причини своєї не явки суду не повідомила, відзив у визначений судом строк не подавала.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.06.1985 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.9).
Судом також встановлено, що позивач у встановленому законом порядку набув право користування на зазначене вище нерухоме майно.
Так, з 11.01.1988 року по 15.06.2018 р. ОСОБА_1 працював у Одеській дистанції будівель та споруд Одеського відділення залізничної дороги, що згодом було реорганізовано у Одеське будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1 Одеської залізниці, та підтверджується відомостями у його трудовій книжці серії НОМЕР_2 .
Рішенням виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів від 21.07.1989 р. №650 за зверненням Одеського відділення залізничної дороги було видано на ім`я ОСОБА_1 службовий ордер на однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2 , сім`я з трьох осіб він, дружина, син.

Рішенням Одеської міської ради від 14.01.2002 року №3402-ХХІІІ надано дозвіл на передачу з державної у комунальну власність територіальної громади м. Одеси жилих будинків, інженерних мереж, об`єктів житлово-комунального призначення управління Одеської залізничної дороги відповідно до переліку (додатків №1,2,3), зокрема житлового будинку АДРЕСА_3 , що підтверджується додатком №1 до рішення Одеської міської ради від 14.01.2002 року №3402-ХХІІІ (а.с.7-8).

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.12.2002 р. №520 затверджено акти приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Одеси жилих будинків та інженерних мереж, котелень, бойлерної, що розташовані в Іллічівському районі та передано жилий будинок по АДРЕСА_3 в комунальну власність територіальної громади м. Одеси, що підтверджується додатком до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.12.2002 р. №520, Актом приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Одеси житлового будинку розташованого у м. Одесі по провулку Дорбуду 3, та інженерних мереж водо, тепло, електропостачання, водовідведення.

Згідно відповіді Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» від 26.05.2025 року вих. №493 на адвокатський запит представника ОСОБА_1 , будинок АДРЕСА_3 , знаходиться в управлінні КП «ЖКС «Хмельницький» (а.с.6).

Відповідно до паспорту громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.10.1989 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно відповіді від 13.06.2025 р. №921/01-09, що надана Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради на виконання ухвали суду від 21.05.2025 року, за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11.10.1989 року.

Особовий рахунок № НОМЕР_3 по квартирі АДРЕСА_1 , відкритий на ОСОБА_1 на підставі службового ордеру №48 від 27.07.1989 року, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» від 04.03.2025 року вих. №187 на адвокатський запит представника Гречкей С.А.

Витрати з утримання квартири за адресою: АДРЕСА_4 , несе позивач, на якого відкрито особові рахунки з оплати комунальних послуг, про що свідчать наявні у матеріалах справи квитанції про їх оплату.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.04.2024 р. по справі №521/26475/23, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.10).

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.05.2025 р. №427728922, від 30.04.2025 р. №424729439 за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 20.07.2005 р., р/н 2-887 зареєстровано 1/2 частку у праві власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 44,4 кв.м., житловою 27,5 кв.м., та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.10.2020 р., р/н 821. - 1/4 частку у праві власності на садовий будинок АДРЕСА_6 , загальною площею 39,3 кв.м., літньою житловою площею 10,7 кв.м.

Відповідно до Акту про не проживання від 03.03.2025 року та Акту про не проживання від 16.06.2025 р., складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 , завіреного начальником дільниці №2 КП «ЖКС «Хмельницький» Лазука В.Й. вбачається, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_7 з 2017 року, її речей у квартирі немає (а.с.16).

Узгоджуються із вказаними обставинами і показання свідків, наданих у судовому засіданні 18.06.2025 року.

Зокрема, свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що з 2015 року проживає у будинку АДРЕСА_3 , знайома зі сторонами, їх сином, матір`ю позивача, часто бувала в гостях у квартирі АДРЕСА_7 . Коли свідок тільки почала проживати у будинку, ОСОБА_2 приходила до квартири АДРЕСА_7 , знаходилась там, однак протягом останніх восьми років у квартирі АДРЕСА_7 ОСОБА_2 не проживає, її речі там відсутні, проживали тільки позивач ОСОБА_1 , його мати та син сторін, який згодом помер.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що позивач є її сином, відповідачка її колишня невістка. З часу отримання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не хотіла там проживати, переважно жила зі свою матір`ю у іншій квартирі, лише періодично приїжджала до квартири АДРЕСА_7 . З часу отримання позивачем інвалідності та після погіршення стану його здоров`я ОСОБА_2 пішла з сім`ї, залишила і чоловіка, і сина. Також свідок зазначила, що ОСОБА_2 працює у школі викладачем, проживає у іншому районі міста Одеси та у квартирі АДРЕСА_7 протягом багатьох років не проживає, її речі відсутні, комунальні послуги сплачує позивач.

Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно зі статтею 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 30.11.2022 р. по справі №755/1139/18.

У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк (постанова Верховного Суду від 30.10.2023 р. по справі №759/21930/21).

У постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №758/8097/18-ц наведено правовий висновок, згідно якому відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно (у цьому випадку право користування) має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Доведення позивачем факту не проживання відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК Української РСР строки без поважних причин є підставою для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На підставі досліджених доказів суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 хоча і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , однак не проживає у зазначеній квартирі з 2017 р., тобто понад строки, визначені ст. 71 ЖК Української РСР, не ставиться до квартири як до свого постійного місця проживання, утримання житла не здійснює, чим порушує права ОСОБА_1 , має у власності інше житло, поважних причин не проживання відповідачки у квартирі судом не встановлено, що свідчить про наявність підстав, із якими закон пов`язує настання правових наслідків у вигляді визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема , припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до п. 3, пп. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Виходячи з предмету та підстав позову законний інтерес позивача полягає у скасуванні реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі внаслідок втрати нею права користування житлом.

З огляду на викладене, обраний позивачем спосіб захисту є ефективним.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 64, 71, 72 Житлового Кодексу УРСР, ст. ст. 4, 12, 13, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлений 23.06.2025 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО