Справа № 930/404/25
Провадження №2/930/459/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2025 року м.Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Войницької Т.Є

за участі секретаря судового засідання Вакар Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходу, щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною 3-х річного віку, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка з відповідачем ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 березня 2024 року, виданого Немирівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районні Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Вона з відповідачем мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначила, що між нею та відповідачем фактично припинені відносини та вони проживають окремо.

З моменту фактичного припинення відносин, відповідач ОСОБА_2 матеріально їй та їхній спільній доньці взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їхню малолітню дитину.

Позивачка стверджує, що відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання їхньої спільної доньки. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини.

ОСОБА_1 зазначила, що їй відомо, що відповідач отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак відповідач добровільно цього не робить, хоча аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає.

У зв`язку із чим позивачка змушена звернутись до суду з даною заявою.

Ухвалою суду від 21.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань від нього не надходило.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 26.03.2024 ОСОБА_5 надано право на реєстрацію шлюбу з ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 26.03.2024 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.ст.180-184, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви

Статтями 141 та 188 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей є безумовним, право отримувати аліменти на дитину та право визначати спосіб їх стягнення має той із батьків, з ким проживає дитина, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, при задоволенні позову суду надано право лише визначати розмір (частку від доходу) аліментів виходячи із встановлених обставин справи.

У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вік дитини (11 місяців років), її потреби фізичного, духовного, соціального розвитку, зважаючи на те, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, з огляду на те, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_3 та зобов`язаний її утримувати до досягнення повноліття, з огляду на те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він бере участь в утриманні дитини в грошовій і (або) натуральній формі, та/або не має можливості сплачувати аліменти у відповідному розмірі, зокрема через стан здоров`я чи матеріальне становище, або наявність інших дітей, непрацездатних родичів чи близьких осіб, що знаходяться на його утриманні, при цьому він є особою працездатного віку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для забезпечення належного рівня життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини.

Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству.

Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, суд зазначає наступне.

За змістом ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Приписами ч.6 ст.84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Із аналізу даної норми встановлено, що стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина здійснюється виключно у випадку, якщо чоловік має змогу надавати таку матеріальну допомогу.

У постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження №61-16837св18) від 13.06.2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Суд визнає необґрунтованими доводи позивача стосовно можливості сплати відповідачем аліментів на утримання позивача, оскільки позивачем не обґрунтований та не підтверджений жодними доказами певний розмір доходу відповідача. При цьому саме лише твердження позивача про те, що відповідач отримує дохід, вочевидь не становлять належного доведення позивачем достатності заробітку (доходу) відповідача, а обов`язок довести змогу відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини у даних правовідносинах покладається на позивача.

Разом з тим, позивач жодних доказів щодо доходів чоловіка або підтвердження факту його офіційного працевлаштування до суду не надала, також не просила суд їх витребувати. При цьому, суд не наділений законними повноваженнями витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

На переконання суду, позивач не надала доказів можливості чоловіка - відповідача у справі надавати їй допомогу.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, враховуючи, що доказування не може грунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, у зв`язку із недоведеність позивачем реальної можливості відповідача підтримувати її та надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 19.02.2025.

На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Статтею 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 у позові просила стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У матеріалах справи наявна квитанція №б/н від 14.10.2024 року про сплату ОСОБА_1 за надання правничої допомоги у справі про стягнення аліментів кошти в розмірі 2000 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Також, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень ч.6ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з відповідною позовною заявою, адже приписами вказаної норми визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 84, 141, 150, 180-185, 188, 191, 192, 196 СК України, ст.ст. 13, 79, 81, 84, 137, 141, 178, 223, 247, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду з цим позовом, тобто з 19.02.2025, до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір на користь держави у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць ( з 19.02.2025 р. по 19.03.2025 р.).

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2025 року.

Суддя Т. Є. Войницька