Справа № 452/1005/25
Провадження № 2/452/693/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" травня 2025 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
розглянувши у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України і за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому підтверджував свою позицію про нарахування відсотків за користування кредитом.
У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:
Судом установлено, що 13 березня 2024 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір Позики №79494982, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 8600грн терміном на 30 днів строком до 11.04.2024р. із сплатою денної процентної ставки 2,5%,, а вона у свою чергу зобов`язувалася повернути кошти із відсотками за користування.
13 квітня 2024 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір Позики №2233991, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 7000грн терміном на 15 днів строком до 28.04.2024р. із сплатою денної процентної ставки 2,5%, а вона у свою чергу зобов`язувалася повернути кошти із відсотками за користування.
Згідно Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року та Додаткових угод від 28.07.2021р., 13.06.2022р., 19.08.2024р., ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги заборгованості за вищевказаними кредитними договором.
4 липня 2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №8088887, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 5000 терміном на 105 днів ( пільговий період 15 днів, поточний період 90 днів) строком до 17.10.2023р. з оплатою відсотків протягом пільгового періоду 2%, протягом поточного періоду 3%, а вона у свою чергу зобов`язувалася повернути кошти із відсотками за користування.
Згідно Договору факторингу №28112023 від 28 листопада 2023 року ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги заборгованості за вищевказаним кредитним договором.
28 лютого 2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №100419920, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 5000 терміном на 105 днів ( пільговий період 15 днів, поточний період 90 днів) строком до 13.06.2023р. з оплатою відсотків протягом пільгового періоду 2%, протягом поточного періоду 3%, а вона у свою чергу зобов`язувалася повернути кошти із відсотками за користування.
Згідно Договору факторингу №29012024 від 29 січня 2024 року ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги заборгованості за вищевказаним кредитним договором.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як встановлено судом відповідач ОСОБА_1 порушила умови договорів, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитних договорів суду не представлено. Зазначене підтверджується наданими розрахунками заборгованості.
Разом з тим, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6) частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05 квітня 2023 року у справі
№ 910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі
№912/1120/16 (пункт 6.19).
Отже, право кредиторів (як первісних так і нового) нараховувати передбачені договорами проценти за кредитом припинилися після спливу визначеного договорами строку кредитування, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, розмір заборгованості за договорами становить:
?за Договором позики №2233991 від 13 квітня 2024 року в сумі 9625грн., з яких 7000грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2625грн. сума заборгованості за відсотками (7000грн. х 2,5% х 15днів = 2625грн.).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно із ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. 1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2019 року в справі №524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь товариства винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що положення Договору про споживчий кредит №8088887 від 04.07.2023р. та Договору про споживчий кредит №100419920 від 28.02.2023р. щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 950грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для присудження до стягнення такої з відповідача.
Таким чином розмір заборгованості за договорами становить:
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 3028грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням від 21.02.2025р.
Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268, 274 ЦПК України, ст. 526, 1054 ЦК України, суд
Позов ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.
У решті частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Суддя