Справа № 530/780/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

03.06.2025 року м.Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В. за участі секретаря судового засідання Стрілець Л.Г. розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом

Фермерського господарства "Конда", (юридична адреса: м.Зіньків, вул. Беївська, 93Б, Полтавського району, Полтавської області) до ОСОБА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ;) , ОСОБА_2 ,( адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;) та до фермерського господарства "Чорноземи Зіньківщини", (юридична адреса: м. Бровари, вул. Гагаріна, 22, оф.159, Київської області) про визнання договорів оренди недійсними,

В С Т А Н О В И В:

21.06.2023 року позивач ФГ Конда звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів оренди недійсними. Також до суду 30.06.2023 року надійшов уточнений цивільний позов на виконання ухвали суду про залишення без руху , яка і була прийнята судом.

Дана справа до 24.05.2024 року розглядалась в іншому складі суду , до судді Ситник О.В. справа розподілена та 24.05.2024 року прийнята до провадження, витребувано докази за клопотанням сторони позивача та призначено підготовче судове засідання ( т.1 а.с. 194 ) .

З позову вбачається, що 14 грудня 2012 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ Конда було укладено договір оренди землі б/н щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 3, 86 га з кадастровим номером :00:002:0008 , цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , даний договір укладено на 20 років та зареєстрований 14.12.2012 року у Державному реєстрі земель.

19.12.2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ПрАТ «Автотранспортне підприємство 15339» також укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки. 27.05.2019 року рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області справа № 530/448/18 задоволено вимоги ФГ Конда та визнано недійсним договір оренди землі від 19.12.2017 року , що був укладений між ПрАТ АТП 15339 та постановою Полтавського апеляційного суду від 17 .03.2019 року рішення першої інстанції залишено без змін.

Під час спроби реєстрації рішення суду та відновлення попередніх реєстраційних записів державним реєстратором було повідомлено ФГ Конда, що судове рішення неможливо зареєструвати внаслідок того, що земельна ділянка площею 3, 86 га з кадастровим номером :00:002:0008 поділена на дві частини та утворилась земельна ділянка площею 1, 9 га з кадастровим номером :00:002:0001 та зареєстрована і належить ОСОБА_1 , та утворилась земельна ділянка площею 1, 9 га з кадастровим номером :00:002:0003 та зареєстрована і належить ОСОБА_2 ці земельні ділянки які утворились від поділу- зареєстровані відділом у Зіньківському районі ГУ Держгеокадастру 20.08.2019 року .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 31.01.2022 року у справі № 530/1685/19 позовні вимоги ФГ Конда про скасування державної реєстрації земельних ділянок (новоутворених від поділу) , відновлення державної реєстрації задоволено в повному обсязі та вирішено: - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 1, 9 га з кадастровим номером :00: 002:0001, яка належить ОСОБА_1 , та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 1, 9 га з кадастровим номером :00:002:0003, яка належить ОСОБА_2 та поновлено державну реєстрацію земельної ділянки площею 3, 86 га з кадастровим номером :00:002:0008 .

Але сторона позивача зазначає, що виконати дане рішення суду від 31.01.2022 року справа № 530/1685/19 вони не змогли у відповідь на дане звернення Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області листом від 17.01.2023 року повідомили про те, що скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :00:002:0001 та :00:002:0003 площами по 1,9 га і поновлення реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0008 площею 3, 86 га немає можливості , так як не припинені речові права на дані земельні ділянки ,.

Позивач зазначає, що вище зазначеним рішенням було визнано поділ земельної ділянки загальною площею 3, 82 га на дві по 1,9 га незаконним та таким, що порушує права орендодавця ФГ Конда, а 17.02.2022 року , коли договір оренди земельної ділянки площею 3, 82 га з кадастровим номером :00:002:0008 діяв, то ОСОБА_1 укладає договір оренди на свою земельну ділянку площею 1, 9 га з кадастровим номером :00: 002:0001 з ФГ Чорноземи Зіньківщини , а ОСОБА_2 також укладає договір оренди на свою земельну ділянку площею 1, 9 га з кадастровим номером :00: 002:0003 з ФГ Чорноземи Зіньківщини .

Позивач вважає, що на даний час діє договір оренди земельної ділянки площею 3, 82 га який був укладений 14.12.2012 року на 20 років між ними ФГ Конда та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 кадастровий номер земельної ділянки :00:002:0008 , цей договір ніким із сторін не оспорений , одна і та сама земельна ділянка не може одночасно орендуватися різними особами , укладення наступного правочину щодо користування земельною ділянкою можливе лише після припинення попереднього правочину договору оренди.

Позивач вважає, що наслідком визнання даних договорів оренди, які уклали ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з ФГ Чорноземи Зіньківщини недійсними є припинення права оренди і в подальшому це дасть можливість виконати позивачу Постанову Полтавського апеляційного суду від 31.01.2022 року щодо скасування поділу земельної ділянки яка знаходиться в оренді сторони позивача , тому такий позов є ефективним способом відновлення порушених прав позивача на орендовану земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення яким визнати недійсним договір оренди землі укладений 17.02.2022 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем Фермерським господарством Чорноземи Зіньківщини, щодо земельною ділянки площею 1,9291 га, кадастровий номер :00:002:0001 , з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та визнати недійсним договір оренди землі укладений 17.02.2022 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем Фермерським господарством Чорноземи Зіньківщини,щодо земельної ділянки площею 1,9291 га, кадастровий номер :00:002:0003 , з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

До суду від відповідача ФГ Чорноземи Зіньківщини адвоката Бибика В.А. надійшли письмові пояснення , в них сторона відповідача зазначає, що в обгрунтування позову позивач зазначив, що ФГ Конда використовує земельну ділянку площею 3. 82 га, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно договору оренди від 14.12.2012 року укладеного ФГ Конда та останніми строком на 20 років, вказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Зіньківському районі , але на даний час земельна ділянка поділена , державна реєстрація цих двох земельних ділянок проведена у Зіньківському відділі ГУ Деожгеокадастру у Полтавській області 20.08.2019 року .

Не заперечують, що згідно Постанови Полтавського апеляційного суду від 31.01.2022 року по справі 530/1685/19 було задоволено позовні вимоги ФГ Конда про скасування державної реєстрації земельних ділянок. Згідно цього рішення було скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 1, 9291 га з кадастровим номером :00:002:0001 та :00:002:0003 та поновлено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0008. В мотивувальній частині вказаної Постанови зазначено, що відповідно до ч. 10 ст. 24 ЗУ Про державний земельний кадастр Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень , зареєстрованих щодо земельної ділянки за наявності таких прав , обтяжень. Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади , органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою , за якою була сформована земельна ділянка , щодо якої виникли речові права , а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки , що допускається за умови визнання нечинним рішенням про затвердження такої документації за його наявності та припинення таких прав ( за їх наявності) . Згідно ч. 11 ст. 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» дії щодо повідомлення осіб про припинення речових прав на нерухоме майно входить до компетенції державного реєстратора у разі скасування державної реєстрації з підстав зазначених в абзаці 3-4 ч. 10 державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє особу за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки , а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї суб`єктів таких прав . Таким чином скасування державної реєстрації земельних ділянок є самостійним ефективним способом правового захисту . Який прямо передбачений законом та породжує правові наслідки у вигляді припинення цим рішенням усіх речових прав та їх обтяжень. Таким чином суд уже повністю захистив порушене право позивача і застосував ефективний спосіб порушеного права із мотивів вказаних в мотивувальній частині постанови. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України , судові рішення , що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування , підприємств , установ , організацій , посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України .

В подальшому сторона позивача звернулись до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області щодо виконання цього рішення , але їм відмовили на тій підставі що не припинені речові права на нерухоме майно , а саме не припинені речові права на земельні ділянки з кадастровими номерами :00: 002:0001 та :00: 002:0003 і сторона позивача зазначає, що єдиною підставою для неможливості реалізації його права користування є не вчинення ГУ Держгеокадастру у Полтавській області дій щодо скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами № 321381600:00: 002:0001 та :00: 002:0003 і відновлення реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0008, але в прохальній частині позову сформульована щодо визнання недійсними договорів оренди з ФГ Чорноземи Зіньківщини .

З змісту викладених обставин позову можна дійти висновку, що позивач фактично не може захистити своє порушене право з вини ГУ Держгеокадастру у Полтавській області який не вчиняє відповідних дій щодо скасування реєстрації ділянок , чи взагалі помилково обраний позивачем спосіб захисту . Оскільки норма матеріального права , а саме ч. 10 ст. 24 ЗУ Про державний земельний кадастр чітко визначає , що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав , їх обтяжень , зареєстрованих щодо земельної ділянки ( за наявності таких прав , обтяжень) .Оскільки рішення суду з цього приводу не існує , тому вважаємо що орган державної влади діяв в порядку та спосіб передбачений законом , в даній справі ГУ Держгеокадастру не є ні відповідачем , ні учасником справи , тому з цих підстав суд повинен відмовити в задоволенні позову. Вважають, що оскільки позивач обмежений у виконанні постанови суду від 31.01.2022 року тому він повинен звертатись із відповідним адміністративним позовом про зобов`язання вчинити дії органом державної влади. Тому з цих підстав як звернення позивача до неналежного відповідача і вказана обставина є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог .

В судове засідання з`явились представник позивача ФГ Конда адвокат Корольов І.М. в режимі відеоконференцзв`язку позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися ,належним чином повідомлені, представник відповідача ФГ Чорноземи Зіньківщини адвокат Бибик В.А. з`явився, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що позивачем обрано не належний спосіб захисту ,крім цього просив взяти до уваги письмові пояснення .

Заслухавши представника позивача, який підтримав позовні вимоги, представника відповідача, який заперечував стосовно позовних вимог та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав..

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що визначений законом.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у випадках передбачених ЦПК.

Судом встановлено , що позивачем по справі є Фермерське господарство Конда ,,юридична адреса: м. Зіньків, вулиця Беївська ,93Б Полтавської області ,що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ( Т.1 а.с.9-10 ). Відповідно до договору оренди землі 14 грудня 2012 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ Конда було укладено договір оренди землі б/н щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 3, 86 га з кадастровим номером :00:002:0008, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , даний договір укладено на 20 років та зареєстрований 14.12.2012 року у Державному реєстрі земель ( т.1 а..с11-14). Тобто у Державному реєстрі речових прав право оренди не зареєстроване, а державна реєстрація проведена у паперовому вигляді у Держкомземі .

19.12.2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ПрАТ «Автотранспортне підприємство 15339» також укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки, право оренди було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав .

27.05.2019 року рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області справа № 530/448/18 задоволено вимоги ФГ Конда та визнано недійсним договір оренди землі від 19.12.2017 року , що був укладений між ПрАТ АТП 15339 та постановою Полтавського апеляційного суду від 17 .03.2019 року рішення першої інстанції залишено без змін.

Втім, під час спроби реєстрації, державним реєстратором було повідомлено, що на разі вказане рішення неможливо зареєструвати внаслідок того, що земельна ділянка загальною площею 3,86 га, яка знаходилась у праві приватної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 була поділена на дві окремі земельні ділянки.

Внаслідок поділу було утворено наступні земельні ділянки: земельна ділянка № НОМЕР_1 - загальною площею 1,9 га з кадастровим номером :00:002:0001 цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та земельна ділянка № НОМЕР_2 - загальною площею 1,9 га з кадастровим номером :00:002:0003 цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 31.01.2022 року у справі № 530/1685/19 позовні вимоги ФГ Конда про скасування державної реєстрації земельних ділянок , відновлення державної реєстрації задоволено в повному обсязі та вирішено скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 1, 9 га з кадастровим номером :00: 002:0001 яка належить ОСОБА_1 , та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 1, 9 га з кадастровим номером :00:002:0003 яка належить ОСОБА_2 та поновлено державну реєстрацію земельної ділянки площею 3, 86 га з кадастровим номером :00:002:0008 ( т.1 а.с.18-23).

Відповідно до повідомлення ГУ Держгеокадастру у Полтавській області відділ №4 Управління надання адміністративних послуг від 17.01.2023 року вбачається, що скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :00:002:0001 та № :00:002:0003 не можливо так як не припинені речові права на нерухоме майно ( т.1 а.с.24-25).

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ,земельна ділянка з кадастровим номером № :00:002:0003, площею 1,9291 га зареєстрована за ОСОБА_2 ,реєстраційний номер НОМЕР_3 ( т.1 а.с.30-31).

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ,земельна ділянка з кадастровим номером № :00:002:0001, площею 1,9291 га зареєстрована за ОСОБА_1 ,реєстраційний номер НОМЕР_4 ( т.1 а.с.32-33).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що: «у частині п`ятій статті 6 Закону № 161-XIV«Про оренду землі» (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-VI) визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Тобто з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки.

Можна зробити висновок, що договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638,759 та792 ЦК України та статті 15 Закону 161-ХIV.

З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.

Зареєстроване право оренди землі є речовим правом.

05 грудня 2019 року Законом № 340-IXабзац другий частини другої статті 25 Закону № 161-XIVдоповнено умовою, що орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди.

Тобто використання земельної ділянки неможливе без державної реєстрації права оренди, оскільки відсутні правові підстави для цього.

Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) зазначено, що: «Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 зробив такі висновки.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями статей 125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону № 1952-IV.

За частиною п`ятою статті 6 Закону № 161-XIVправо оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону № 1952-IVвизначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду у встановленій формі. Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125,126 ЗК Україн идоговір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, у частині того, що договір є укладеним з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, право оренди виникає з моменту його державної реєстрації.

Однак Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, викладеного у цій постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 у частині того, що виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей125,126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

При цьому Велика Палата Верховного Суду враховує, що вказаний висновок стосується чинності договору оренди землі, укладеного після 01 січня 2013 року, тобто після зміни законодавчого регулювання: виключення із Закону № 161-XIVвимог про необхідність державної реєстрації договору оренди та вказівки на необхідність реєстрації права оренди та виключення з тексту цього Закону посилання на укладеність правочину з дня його державної реєстрації».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що: «Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону № 161-XIV); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (див. постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 конкретизувала власний правовий висновок щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права, визначивши, що якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий договір з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд зможе захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте таку можливість первинний орендар матиме лише тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди.

За відсутності реєстрації права оренди первинного орендаря у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди землі за договором оренди, укладеним у період дії первинного договору, підлягають задоволенню, якщо на час ухвалення рішення суду первинний орендар матиме чинне право оренди та зможе його зареєструвати».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) зазначено, що :«згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду (постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц (провадження № 14-25цс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18 (провадження № 14-430цс19 та інші), крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (частина третя статті 215 ЦК України).

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони (сторони) мали до вчинення правочину.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 1952-IVу разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Саме від задоволення вимог позивача (первинного орендаря) залежатиме подальша можливість законної реалізації його прав.

Як було встановлено під час розгляду справи та не заперечується сторонами, що згідно Постанови Полтавського апеляційного суду від 31.01.2022 року по справі 530/1685/19 було скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 1, 9291 га з кадастровим номером :00: 002:0001 та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 1, 9291 га :00: 002:0003 та поновлено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0008.

Тобто судовим рішенням вже визначено - скасування реєстрації новоутворених земельних ділянок , які утворились від поділу земельної ділянки площею 3, 82 га , та поновлення державної реєстрації цієї земельної ділянки площею 3, 82 га - рішення чинне.

Згідно ч. 11 ст. 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» дії щодо повідомлення осіб про припинення речових прав на нерухоме майно входить до компетенції державного реєстратора у разі скасування державної реєстрації з підстав зазначених в абзаці 3-4 ч. 10 державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє особу за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки , а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї суб`єктів таких прав .

Відповідно до ч.10 ст.24 Закону України Про державний земельний кадастр державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки та допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Оскільки державна реєстрація земельних ділянок з кадастровими номерами: № :00:002:0003,площею 1,9291 га зареєстрована за ОСОБА_2 ,реєстраційний номер НОМЕР_3 (т.1 а.с.30-31) та з кадастровим номером № :00:002:0001, площею 1,9291 га зареєстрована за ОСОБА_1 ,реєстраційний номер НОМЕР_4 ( т.1 а.с.32-33) скасована , суд вважає що тим самим припинено усі речові права ,їх обтяження щодо зазначених земельних ділянок, оскільки вже судовим рішенням поновлено державну реєстрацію попередньої земельної ділянки .

Позовною вимогою позивача ОСОБА_4 є визнання недійсними договорів оренди від 17.02.2022 року, які уклали власники земельних ділянок ОСОБА_1 і ОСОБА_2 після їх поділу з ОСОБА_3 вже після рішення суду Полтавського апеляційного суду від 31.01.2022 року про скасування державної реєстрації цих поділених земельних ділянок та поновлення державної реєстрації попередньої земельної ділянки площею 3, 82 га , де у позивача та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 діє договір оренди укладений у 2012 році строком на 20 років, але це рішення не виконано.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що :«щодо вимоги про витребування земельної ділянки в третьої особи, то первісний орендар може заявити таку вимогу лише в тому разі, якщо він (первісний орендар) зареєстрував своє право оренди. Проте «витребування земельної ділянки» не є наслідком визнання недійсним договору оренди, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права оренди наступним орендарем. У разі укладення договору оренди земельної ділянки в період чинності попереднього договору оренди оскаржуваний договір оренди може бути визнано недійсним, однак у вказаному випадку позивач заявив вимогу про витребування земельної ділянки, задоволення якої повністю поновлює його права орендаря.

Оскільки зареєстроване право оренди землі є речовим правом, то і способи захисту такого права можуть бути такими, що притаманні речовим правам.

У відносинах оренди визнається право орендаря на абсолютний захист від порушення його права на орендоване майно третіми особами; на збереження сили договору оренди при переході права власності на орендоване майно до іншої особи (право слідування).

У статті 27 Закону № 161-XIV як у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи у судах передбачалося, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.

Тобто суд наголошує на тому ,що орендар ФГ "Конда" мав абсолютний захист права оренди шляхом визнання первинного договору укладеним та про визнання відсутнім права оренди у наступного орендаря, що узгоджується з судовою практикою Великої Палати Верховного Суду ,постанова від 19.01.2021 року справа № 916/1415/19.

У контексті спору щодо земельної ділянки, переданої в оренду, тимчасовим володільцем такої земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі, а відтак неволодіючий орендар, право оренди якого порушено, може скористатися спеціальним способом захисту, який передбачено спеціальним законом, а саме статтею 27 Закону № 161-ХIV, на підставі якої він може витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду задовольнила позовні вимоги про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, таке рішення є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інші доводи касаційної скарги не впливають на висновки суду».

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту земельних прав наведено в ч. 3 ст. 152 ЗК.

конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним цією нормою. Або ж іншим способом, який передбачено законом.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших передбачених законом способів.

Крім цього суд бере до уваги , що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе постійним користувачем земельної ділянки, може бути порушене внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи.

При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію.Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є скасування не рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а запису про проведену державну реєстрацію права власності або користування (ч.2 ст. 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») постанова Великої Палати Верховного Суду України від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16.

Разом з тим, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява № 48778/99).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року).

На стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 04 грудня 1995 року та "Нун`єш Діаш проти Португалії" від 10 квітня 2003 року).

Для того щоб захист був ефективним, він повинен бути реальним, а не примарним. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність осіб, які, на думку позивача, порушили, не визнали чи оспорили його суб`єктивні права, свободи чи інтереси, а в разі невиконання або неналежного виконання рішення - щоб не виникала необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Ефективний захист може бути досягнутий у випадку, коли існує реальний доступ до засобу захисту (доступність). Коли хоча б теоретично була можливість досягнення результату. Застосований судом спосіб захисту права буде здатний впливати на порушника та ліквідувати несприятливі наслідки для позивача. Важливими є і адекватність засобу захисту щодо відновлення прав позивача.

Отже, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

ЦК України визначає чітко у ч.1 ст.182, що «право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації». Також ч.4 ст.334 ЦК, визначає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором та відповідні права чи обтяження припиняються.

Отже, належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним ЦК право власності виникає з моменту його реєстрації (пункт 97 постанови). Постанова ВП ВС, 11.09.18, справа № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18)

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Ефективним способом захисту та таким, що забезпечує реальне відновлення порушеного права у випадку реєстрації неукладеного між сторонами договору оренди, є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом скасування державної реєстрації. Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 656/239/18, від 07 червня 2022 року у справі № 144/338/18.

Однак в даній справі позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки укладений 17.02.2022 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем Фермерським господарством Чорноземи Зіньківщини,щодо земельною ділянки площею 1,9291 га, кадастровий номер :00:002:0001 , з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та договір оренди землі укладений 17.02.2022 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем Фермерським господарством Чорноземи Зіньківщини,щодо земельною ділянки площею 1,9291 га, кадастровий номер :00:002:0003, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, на які не припинено зареєстроване право усіх речових прав та їх обтяжень ,а тому при задоволенні позовних вимог позивач не міг би забезпечити відновлення порушеного права, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована додаткова угода від 17.02.2022 року до договору оренди вищевказаних земельних ділянок ( т.1 а.с.209-210), а позивачем не була заявлена вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію вказаної додаткової угоди та визнання відсутнім права оренди у наступного орендаря та речова право на спірні земельні ділянки не припинено.

ВП ВС у справі №914/2350/18 (914/608/20) слідувала такому алгоритму: «Суд, виходячи з засад диспозитивності, позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача» (п.118).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача з підстав неефективності обраного ним способу захисту.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2,3,5,7,10,12,13,23,76-83,258,259,265,268,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог Фермерського господарства "Конда" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та до фермерського господарства "Чорноземи Зіньківщини" про визнання договорів оренди недійсними відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення виготовлено 12 червня 2025 року .

Суддя О. В. Ситник