САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1469/25
Провадження №2/726/309/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.06.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В.,

з участю секретаря судового засідання Колісник А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за пзовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права часткової власності на майно,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з вище зазначеним позовом, в якому просила припинити право спільної часткової власністі на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.Д. 10.01.2020 року за реєстровим №34 на праві спільної часткової власності належать 2/3 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що у 1993 році її батько звернувся до суду з позовом про розподіл будинковолодіння за вище вказаного адресою та просив відмінити свідоцтва про право власності цього будинку по частинам НОМЕР_1 та 61-100 частини в зв`язку з відмінною рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23.11.1993 року. Так, згідно висновків №1021 від 16.07.2001 року було проведено експертизу дослідження об`єкту нерухомості, згідно висновку якого, будинковолодіння складається з житлового будинку, сараю літери Б та В.

Після смерті батька позивачка в порядку спадкування набула право власності на частку у спільному майні співвласників. Загалом нерухоме майно, яке знаходиться у спільній частковій власності позивача та відповідача складалось із житлового будинку А-1 загальною площею 92,4 кв.м., гаражу Б, літньої кухні Б1, погребу б, сараю б1, вбиральні б2, сараю B, літньої кухні В1, сараю В2, погребу в1 гаражу Г, вбиральні Г1, літнього душу Г2, колодязю №1, огорожі, воріт і хвіртки №2-4.

Так, рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18.05.1995 року у справі №2-90/1995 було здійснено поділ земельної ділянки в натурі за адресою АДРЕСА_1 .

В подальшому рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15.05.2007 року у справі №2-55/2007, батькові позивачки ОСОБА_3 було виділено 2/3 частини будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , відповідно ОСОБА_2 виділено 1/3 частини будинковолодіння за вказаною адресою. У спільному користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишено приміщення сходових. Однак, за результатом розгляду спору про поділ майна в натурі судом не було припинено право спільної часткової власності співвласників будинковолодіння, всупереч вимогам ст. 364 ЦК України, у зв`язку із чим позивачка просить суд припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач подала до суд клопотання в якому просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та дату проведення судового засідання до суду не з`явився, відзив на позовну заяву не направляв.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.01.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.Д. 10.01.2020 року зареєстровано в реєстрі за №34, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала від свого чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину, яка складається з: 2/3 (двох третіх) часток житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.9).

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18.05.1995 року у справі № 2-90/1995 за позовом ОСОБА_2 земельну ділянку в будинковолодінні АДРЕСА_1 було розділено та виділено ОСОБА_2 земельну ділянку розташовану зі сторони її входу в будинок площею 297 кв.м., ОСОБА_3 зі сторони його входу в будинок 657 кв.м. (а.с.15)

На підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці ОСОБА_3 виділено 2/3, а ОСОБА_2 1/3 частини будинковолодіння, яке розатшоване в АДРЕСА_1 та проведено розподіл вказаного будинковолодіння. У спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишено приміщення сходових клітин в підвалі пл.9,5 кв.м., на першому поверсі пл. 11,53 кв.м. та на другому поверсі пл. 10,9 кв.м. ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, однак ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 25.07.2007 року, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15.05.2007 року залишено без змін. (а.с.11-12, 13)

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, №391085355 від 15.08.2024 року, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 2/3 частки, які складаються з: частини житлового будинку загальною площею 186,10 кв.м., житловою площею 98,70 кв.м., також сходові клітини в підвалі 9,50 кв.м. на І-му поверсі 10,50 кв.м., на ІІ-му поверсі 10,20 кв.м. у спільному користуванні та сарай літ. Б. (а.с.10)

Із досліджених доказів судом було встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.05.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було проведено розподіл будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 із виділенням сторонам відповідних приміщень та площ та визначено приміщення, які залишаються у спільному користуванні сторін. Також, було встановлено, що при ухваленні даного рішення судом не було припинено право спільної часткової власності на житловий будинок, у результаті чого порушується право власності позивачки на нерухоме майно, що їй належить на праві спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності.

Положеннями ст. 364 ЦК України перебачено припинення спільної часткової власності у випадку виділу співвласником свого майна в натурі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У постанові від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність. Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 356, 358, 364, 370 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук