ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 червня 2025 року

м. Харків

справа № 629/7783/24

провадження № 22-ц/818/2575/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів:, Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2025 року, постановлене суддею Поповим О.Г.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.09.2018, та стягувати з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що матеріальний стан відповідача змінився, на даний час він працює та отримує стабільний дохід. Раніше визначений судом розмір аліментів не в змозі в повному обсязі задовольнити потреби неповнолітньої дитини.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.09.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), р/р UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

З дня набрання рішенням законної сили припинено стягнення аліментів на підставі судового наказу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.09.2018 (справа № 629/2603/18).

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що при розгляді справи в суді першої інстанції Відповідач був позбавлений можливості викласти свої заперечення у формі Відзиву на позовну заяву та був позбавлений права на професійну правничу допомогу. Через це при розгляді справи судом не враховано об`єктивних обставин, а саме дійсне матеріальне становище Відповідача, його стан здоров`я (отримання тяжкої травми при захисті Батьківщини), зміна сімейного становища (одружився в друге), військовий стан та від`їзд дружини за кордон до безпечного місця проживання, відсутність в неї роботи та перебування її на повному утриманні Відповідача. У зв`язку з тим, що при розгляді справи не були дослідженні дані обставини, а на розмір аліментів відповідно до ст. 182 СК України впливають стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, судом прийнято неправосудне рішення. Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії № 5437 від 02 серпня 2023 року ОСОБА_2 визнано обмежено придатним до військової служби, непридатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Таким чином, ОСОБА_2 не має значного зростання матеріального становища, а навпаки потребує тривалого лікування. Вказує, що починаючи з квітня 2024 року відповідач взагалі не мав доходу. Дохід який він отримував за безпосередню участь в заходах по захисту Батьківщини він мав все витрачати на лікування, та реабілітацію. Також у Апелянта змінився сімейний стан, його дружина не працює та перебуває повністю на утриманні чоловіка. 21 липня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 21 липня 2022 року. У зв`язку з війною дружина вимушена була переїхати до Республіки Польщі, де наразі орендує житло, що підтверджується Договором оренди. Таким чином, матеріальний та сімейний стан ОСОБА_2 змінився, стан здоров`я критично погіршився і він не має можливості сплачувати аліменти у встановленому Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2025 року. Отже, при розгляді справи в суді першої інстанції суд вважав доведеними обставини про зміну матеріального становища Відповідача, навіть не витребовуючи інформацію про дохід платника аліментів, саме по собі перебування ОСОБА_2 на військовій службі не свідчить про покращення матеріального становища, а навпаки призвело до отримання тяжкого поранення та необхідністю тривалої реабілітації. Зазначає, що в рішенні Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2025 року зазначено, що шляхом телефонограми сторони повідомили про розгляд справи за їх відсутності. Однак, телефонограма не свідчить про належне повідомлення сторін відповідно до норм чинного цивільно-процесуального законодавства. Тим паче, подання заяви про визнання позову шляхом телефонограми не передбачено ЦПК України. Таким чином, Лозівським міськрайонним судом Харківської області порушено норми чинного процесуального законодавства.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним відмовити у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище сторін, стан здоров`я дитини, вважав, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.10.2018 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 24 січня 2023 року, який проживає з позивачкою.

Судовим наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.90.2018 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги про зміну способу аліментів ґрунтуються на зростанні потреб у дитини з віком, зміні цін на продукти, одяг, а також покращення матеріального становища платника аліментів, який на даний час офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, оскільки перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 .

У частині першій ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини другої ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою ст.192 СК України унормовано, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до правової позиції, відображеної у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року в справі №509/5304/20, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №727/1599/22.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі №712/6313/21 зазначено, що при розгляді позовів щодо зміни розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року в справі №343/945/19, від 12 січня 2022 року в справі №545/3115/19, від 23 травня 2022 року в справі №752/26176/18.

За таких обставин, можливо дійти висновку, що СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Зокрема, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Також у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі №712/6313/21 виснувано, що у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Із огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на утриманні відповідача перебуває його дружина не змінюють висновків суду першої інстанції щодо розміру визначеної ним частки.

21 липня 2022 року відповідач уклав шлюб із ОСОБА_4 (а.с.80).

Самі по собі обставини одруження відповідача беззаперечно не доводять перебування дружини на його утриманні, оскільки не надані докази про відсутність у неї власних джерел для існування або неможливість покриття її розходів за рахунок власних коштів.

Разом із тим, за положеннями частини третьої ст.12 та частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_6 від 06 червня 2023 року №6570, відповідач з 29 вересня 2022 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_6 Збройних Сил України, призваний на військову службу по мобілізації згідно з Указом Президента України від 12 серпня 2022 №574/2022 (а.с.83).

Окрім того, до матеріалів апеляційної скарги додано Довідку військово-лікарської комісії № 5437 від 02 серпня 2023 року відповідно до якої ОСОБА_2 визнано обмежено придатним до військової служби, непридатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. (а.с. 55).

Також до апеляційної скарги додано копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого, в якій зазначено діагноз ВОСП лівого стегна з пораненням стегнової вени, ВОСП лівої гомілки, виписку-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 13294.

Отже, дійсно відповідач має хворобливий стан здоров`я, але стан його здоров`я дозволяє йому продовжувати перебувати на військовій службі та одержувати грошове забезпечення, розмір якого останній належними та допустимими доказами не підтвердив у жодний спосіб, хоча перешкод у тому також не довів. Навпаки, після ухвалення судового наказу від 05.09.2018 року відповідач 29 вересня 2022 року призваний на військову службу, де одержує грошове забезпечення. За таких обставин, хоча матеріалами справи підтверджується хворобливий стан здоров`я відповідача, але сам по собі цей факт не звільняє відповідача від виконання батьківського обов`язку щодо утримання своєї дитини, оскільки беззаперечно не доведено погіршення майнового становища відповідача настільки суттєво, щоб перешкоджало йому сплачувати аліменти на утримання єдиного сина.

Належними та допустимими доказами не доведено, що сплата аліментів у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача буде для нього непосильним тягарем, а тому, виходячи від зворотного, відповідач може забезпечувати сину ОСОБА_5 необхідний та достатній рівень для його гармонійного розвитку, а за таких обставин визначений судом розмір частки на утримання однієї дитини не є завищеним.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовує та, приймаючи до уваги вищевикладене, додаткового правового обґрунтування не потребує.

В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Отже, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Відповідно достатті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, в порядку ст. 141 ЦПК України, відсутні і підстави для компенсації понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна