ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року

м. Харків

справа № 953/21572/20

провадження № 22-ц/818/2318/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Львової С.А.,

учасники справи:

заявник - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В.,

стягувач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

боржниця - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі ОСОБА_4 , на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2024 року в складі судді Колесник С.А.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, стягувач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржниці ОСОБА_3 .

Подання мотивовано тим, що 18.01.2024 ОСОБА_2 звернулася до приватного виконавця із заявами про примусове виконання виконавчих листів № 953/21572/20 виданих 09.02.2022 Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики № 23/03/18-9 від 23.03 2018 у сумі 31 625,64 грн; витрат, понесених за надання правової допомоги в розмірі 9033,68 грн; суми судового збору за подання позовної заяви у розмірі 316,17 грн та суму судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн.

31.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із заявами про примусове виконання виконавчих листів № 953/21577/20 виданих 26.12.2022 р. Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 19.08.2016 з додатковою угодою від 10.10.2018 у сумі 388 692,51 грн; витрат, понесених за надання правової допомоги в розмірі 7326,00 грн; суми судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3882,64 грн.

13.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця з заявою про примусове виконання виконавчого листа № 953/498/22 виданого 14 10.2024 Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в сумі 106 783,24 грн, інфляційні втрати в сумі 19156,91 грн, 3% річних в сумі 9101,24 грн, а також судові витрати в загальній сумі 10350,42 грн.

В подальшому, на підставі заяв ОСОБА_2 19.01.2024 року були відкриті виконавчі провадження № НОМЕР_5, № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 з виконання виконавчих листів № 953/21572/20, які були надіслані боржнику, що підтверджується фіскальний чеком № 044 від 19.01.2024.

На підставі заяв ОСОБА_1 30.01.2023 року були відкриті виконавчі провадження № НОМЕР_8, № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 з виконання виконавчих листів № 953/21577/20, які були надіслані боржнику, що підтверджується фіскальний чеком № 920 від 30.01.2023.

На підставі заяв ОСОБА_1 13.11.2024 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_11 з виконання виконавчого листа № 953/498/22, яке було надіслано боржнику, що підтверджується фіскальний чеком № 058 від 13.11.2024.

Зазначив, що з метою забезпечення виконання рішення суду були винесені постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна, направлено вимогу до Податкової служби України. Згідно відповіді інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО, про номери рахунків, за боржником інформація відсутня. Також, приватним виконавцем направлено вимогу до Пенсійного фонду України. Згідно відповіді про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, та про осіб-боржників, які отримують пенсії за боржником наявна інформація про нарахування пенсійних виплат.

Також, була направлена вимога до МВС України, щодо зареєстрованих транспортних засобів за боржником. Так, згідно відповіді з державного реєстру МВС України транспортні засоби за боржником зареєстровано наступне рухоме майно, а саме: 1) автомобіль легковий, марки SKODA, модель OCTAVIA, VIN/номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , рік випуску 2006, колір. СИНІЙ; 2) автомобіль вантажний, марки ИЖ, модель 2717 230, VIN/номер кузова НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 , рік випуску 2003, колір ЗЕЛЕНИЙ. Тому, у зв`язку з тим, що в боржника у власності перебувало рухоме майно, вищевказані транспортні засоби було оголошено в розшук, але на теперішній час місцезнаходження рухомого майна боржника невідоме.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за боржником право власності не зареєстровано. Згідно інформації з Державного земельного кадастру, згідно відомостей Головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області щодо зареєстрованої сільськогосподарської, будівельної техніки та інших транспортних засобів, згідно відомостей з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про наявність цінних паперів, належних на праві власності боржнику, згідно відомостей з Державної служби морського та річкового транспорту, згідно відомостей з Державної авіаційної служби - інформація за боржником ОСОБА_3 відсутня.

24.06.2024 на адресу реєстрації боржниці направлено виклик приватного виконавця, однак, 05.07.2024 було складено акт про неявку за викликом виконавця та не надання пояснень стосовно виконання рішення суду.

З метою повідомлення Вовк О.В. про відкрите зведене виконавче провадження № 70886539 і виклику для надання пояснень щодо виконання рішення суду у Газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий Кур`єр» від 28.06.2024 р. № 131 (7791) подано оголошення про виклик боржника на 05.07.2024 р. об 11:00 год.

Згідно до відповіді на запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 12.09.2024, що за результатами перевірки інформації, що зберігається в базі даних, зазначений боржник громадянка України - ОСОБА_3 в період з 30.01.2023 по 08.08 2024, неодноразово перетинала кордон: 22.06.2023 виїзд (пункт пропуску Порубне); 06.07.2023 в`їзд (пункт пропуску Порубне); 14.09.2023 виїзд (пункт пропуску Порубне); 07.10.2023 в`їзд (пункт пропуску Порубне); 20 03.2024 р. виїзд (пункт пропуску Порубне); 06.05.2024 в`їзд (пункт пропуску Порубне). Однак, станом на сьогоднішній день, боржником не вчинено будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Посилався на те, що боржниці ОСОБА_3 відомо про рішення суду щодо покладення на неї грошових зобов`язань, відкриття виконавчих проваджень, та те, що вона ухиляється від належного виконання, не повідомляє про своє місцезнаходження, порушує права та інтереси стягувачів, ігнорує вимоги приватного виконавця.

Просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за кордон шляхом обмеження ОСОБА_3 права виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання боржником своїх зобов`язань.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2024 року подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. - задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 на строк до виконання зобов`язань, покладених на неї згідно виконавчих листів № 953/21572/20, виданих 09.02.2022; № 953/21577/20 виданих 26.12.2022; № 953/498/22 виданого 14.10.2024 Київським районним судом м. Харкова, що виконуються у виконавчих провадженнях № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8, № НОМЕР_9, № НОМЕР_10, № НОМЕР_11 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_3 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені подання відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що жодним чином не доведено факт ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням. Тільки лише факт наявності відкритого виконавчого провадження протягом тривалого часу не може вважатися ухиленням боржника від виконання судового рішення та при зверненні до суду з клопотанням про заборону виїзду, державний виконавець повинен довести належними та допустимими доказами, що боржник знав про відкрите щодо нього виконавче провадження та свідомо ухиляється від виконання рішення суду. Також не є доказами ухилення від сплати боргу запити державного виконавця про майновий стан боржника, відсутність права власності за боржником в реєстрі нерухомості та рухомого майна, виклики приватного виконавця у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий Кур`єр» тощо, оскільки це також не відображає факт ухилення боржника від обов`язку виплати боргу за судовим рішенням. Отже, саме по собі невиконання рішення суду не є належною підставою для застосування до боржника фізичної особи обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки має бути доведено саме ухилення такої особи від його виконання, тобто вчинення умисних дій, адже втручання у право фізичної особи боржника на свободу пересування, яке ґрунтується на ст.441 ЦПК України та ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» може мати легітимну мету тільки у тому випадку, якщо судом буде встановлено факт ухилення такої особи від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. При цьому, приватний виконавець не довів належними та допустимими доказами факт ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення суду, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зобов`язання боржниці за виконавчим провадженнями №№ НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11 щодо стягнення з боржниці в загальному розмірі 586 372,68 грн не виконано, заборгованість не погашена, боржниця не вчинила жодних дій, спрямованих на виконання свого боргового зобов`язання, у зв`язку з чим суд вважає, що боржниця ухиляється від виконання рішень суду, що є підставою для обмеження її в праві виїзду за межі України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі заяв ОСОБА_1 постановами приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 30 січня 2023 року відкрито виконавчі провадження №№ НОМЕР_8,НОМЕР_9, НОМЕР_10 про примусове виконання виконавчого листа № 953/21577/20, виданих 26 грудня 2022 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.08.2016 з додатковою угодою від 10.10.2018 у сумі 388692,51 грн, витрати, понесені за надання правової допомоги в розмірі 7326,00 грн, суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3882,64 грн.

На підтвердження відправлення копій постанов про відкриття виконавчих проваджень приватний виконавець надав копію фіскального чеку від 30 січня 2023 року на ім`я « ОСОБА_3 » (а.с.7-18).

На підставі заяв ОСОБА_2 постановами приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 18 січня 2024 року відкрито виконавчі провадження №№ НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 про примусове виконання виконавчого листа № 953/21572/20, виданих 09 лютого 2022 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики № 23/03/18-9 від 23.03.2018 у сумі 31 625,64 грн, витрати, понесені за надання правової допомоги в розмірі 9033,68 грн, суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 316,17 грн та суму судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн.

На підтвердження відправлення копій постанов про відкриття виконавчих проваджень приватний виконавець надав копію фіскального чеку від 18 січня 2024 року на ім`я « ОСОБА_3 » (а.с.19-30).

На підставі заяви ОСОБА_1 постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 13 листопада 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_11 про примусове виконання виконавчого листа № 953/498/22, виданого 14 жовтня 2024 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 106 783,24 грн, інфляційні втрати в сумі 19 156,91 грн, 3% річних в сумі 9101,24 грн, а також судові витрати в загальній сумі 10 350,42 грн.

На підтвердження відправлення копії постанови про відкриття виконавчих проваджень приватний виконавець надав копію фіскального чеку від 13 листопада 2024 року на ім`я « ОСОБА_3 » (а.с.31-34).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 30 січня 2023 року ВП № НОМЕР_8 при примусовому виконанні виконавчих листів № 953/21577/20, виданих 26 грудня 2022 року Київським районним судом м. Харкова, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 443098,26 грн. Копію постанови також направлено ОСОБА_3 (а.с.37-38).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 18 січня 2024 року ВП № НОМЕР_5 при примусовому виконанні виконавчих листів № 953/21572/20, виданих 09 лютого 2022 року Київським районним судом м. Харкова, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 46 642,48 грн. Копію постанови також направлено ОСОБА_3 (а.с.39-41).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 13 листопада 2024 року ВП № НОМЕР_11 при примусовому виконанні виконавчих листів № 953/498/22, виданого 14 жовтня 2024 року Київським районним судом м. Харкова, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 160 399,99 грн. Копію постанови також направлено ОСОБА_3 (а.с.42-43).

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 11 березня 2024 року зупинено вчинення виконавчих дій за виконавчими листами № 953/21577/20, виданих 26 грудня 2022 року Київським районним судом м. Харкова ВП №№ НОМЕР_8, НОМЕР_9,НОМЕР_10 (а.с.47-52).

Згідно відповіді фіскальної служби України від 26 листопада 2024 року боржник в органах ДФС не перебуває (а.с.53).

Згідно даних Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, та про осіб-боржників, які отримують пенсії за боржником ОСОБА_3 наявна інформація про нарахування пенсійних виплат (а.с.55).

Крім того, згідно відповіді з державного реєстру МВС України боржником зареєстровано рухоме майно, а саме транспортні засоби (а.с.56).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 30 січня 2023 року ВП № НОМЕР_8 накладено арешт на транспортні засоби: SKODA, VIN/номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 ; автомобіль вантажний, марки ИЖ, VIN/номер кузова НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 (а.с.57-59).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 30 січня 2023 року ВП № НОМЕР_8 оголошено в розшук майно боржника: SKODA, VIN/номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , що належить боржнику ОСОБА_3 (а.с.60-61).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за боржником ОСОБА_3 право власності не зареєстровано (а.с.62).

24.06.2024 на адресу реєстрації боржника ОСОБА_3 направлено виклик приватного виконавця, що підтверджується фіскальним чеком № 317 від 24.06.2024 р. Однак, 05.07.2024 складено акт про неявку за викликом виконавця та не надання пояснень стосовно виконання рішення суду (а.с.69-71).

Крім того, з метою повідомлення ОСОБА_3 про відкрите зведене виконавче провадження і виклику для надання пояснень щодо виконання рішення суду у Газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий Кур`єр» від 28.06.2024 № 131 (7791) подано оголошення про виклик боржника на 05.07.2024 об 11:00 год (а.с.72).

Згідно інформації з Державного земельного кадастру, згідно відомостей Головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області щодо зареєстрованої сільськогосподарської, будівельної техніки та інших транспортних засобів, згідно відомостей з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про наявність цінних паперів, належних на праві власності боржнику, згідно відомостей з Державної служби морського та річкового транспорту, згідно відомостей з Державної авіаційної служби - інформація за боржником ОСОБА_3 відсутня (а.с.64-68).

Згідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 12.09.2024, за результатами перевірки інформації, що зберігається в базі даних, зазначений боржник громадянка України - ОСОБА_3 в період з 30.01.2023 по 08.08 2024, неодноразово перетинала кордон: 22.06.2023 виїзд (пункт пропуску Порубне); 06.07.2023 в`їзд (пункт пропуску Порубне); 14.09.2023 виїзд (пункт пропуску Порубне); 07.10.2023 в`їзд (пункт пропуску Порубне); 20 03.2024 р. виїзд (пункт пропуску Порубне); 06.05.2024 в`їзд (пункт пропуску Порубне) (а.с.76).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок розгляду подання державного (приватного) виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України регулюється статтею 441 ЦПК України.

Зокрема, статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом пункту 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року із змінами, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Так, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо.

Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Отже, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини, непереборної сили, події тощо.

На момент звернення до суду з вказаним поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, під ухиленням від виконання зобов`язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Проте, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон.

Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд зазначає, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Відповідно до другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що повинен існувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно вказаних правових норм необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та гарантій на вільне пересування особи.

З аналізу приписів статті 81 ЦПК України у системному зв`язку з пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що саме на виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 2 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої Мін`юстом України від 2 квітня 2012 року № 489/20802 в поданні державного виконавця про обмеження виїзду боржника за межі України повинно зазначатись, зокрема, і підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Системний аналіз наведених положень, дає підстави для висновку, що законодавством України передбачено надіслання копій постанов виконавця та інших документів виконавчого провадження боржнику саме за адресою, зазначеною у виконавчому листі.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2020 року у справі № 161/11434/17 (провадження № 61-597св19).

Виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII, згідно з якою копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 643/8028/15 (провадження № 61-10442св20), від 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15-ц (провадження № 61-7198св20), від 26 липня 2021 року у справі № 757/33710/14-ц (провадження № 61-6879св21), від 11 серпня 2021 року у справі № 619/4981/13-ц (провадження № 61-18721св20).

Матеріали справи свідчать про те, що постановами приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 30 січня 2023 року відкрито виконавчі провадження №№ НОМЕР_8,НОМЕР_9, НОМЕР_10 про примусове виконання виконавчого листа № 953/21577/20, виданих 26 грудня 2022 року Київським районним судом м. Харкова; від 18 січня 2024 року відкрито виконавчі провадження №№ НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 про примусове виконання виконавчого листа № 953/21572/20, виданих 09 лютого 2022 року Київським районним судом м. Харкова; від 13 листопада 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_11 про примусове виконання виконавчого листа № 953/498/22, виданого 14 жовтня 2024 року Київським районним судом м. Харкова, копії яких направлено на адресу боржниці, вказаної у виконавчих листах.

Таким чином, ОСОБА_3 вважається повідомленою про початок примусового виконання рішень, оскільки їй надіслано постанови про відкриття виконавчих проваджень за адресою, зазначеною у виконавчих документах.

Матеріали справи свідчать про те, що судові рішення в добровільному порядку не виконуються. З січня 2023 року та 2024 року на примусовому виконанні знаходяться виконавчі листи на загальну суму 586 372,68 грн, в добровільному порядку до теперішнього часу ОСОБА_3 суму боргу не погасила, на виклик державного виконавця не з`явилася.

Приватним виконавцем було здійснено ряд необхідних виконавчих дій з метою розшуку доходів та майна боржниці ОСОБА_3 та проведені всі необхідні виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

У своєму поданні приватний виконавець зазначив, що боржниця обізнана про виконавчі провадження, сума стягнення за виконавчим провадженням становить 586 372,68 грн, і станом на день звернення приватного виконавця з поданням до суду в листопаді 2024 року судові рішення боржницею не виконано.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 є власницею транспортного засобу марки SKODA, модель OCTAVIA, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , рік випуску 2006, та транспортного засобу вантажний, марки ИЖ, модель 2717 230, номер державної реєстрації НОМЕР_4 , рік випуску 2003.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 зазначив, що транспортний засіб, який перебуває під арештом та у розшуку, знайдено. Між тим доказів щодо цього матеріали справи не містять та до суду апеляційної інстанції їх не надано.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 будучи обізнаною про судове рішення про стягнення з неї боргу, про початок примусового виконання рішення не здійснила жодних дій спрямованих на добровільне погашення заборгованості.

Також в судовому засіданні представник ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_3 дійсно часто перетинає державний кордон, оскільки вона працює за кордоном та саме таким чином заробляє кошти на життя. Однак, доказів працевлаштування ОСОБА_3 за кордоном матеріали справи не містять та до суду апеляційної інстанції їх не надано. Таким чином представником не наведено необхідності у виїзді ОСОБА_3 за кордон, з урахуванням наявної у неї непогашеної заборгованості у значному розмірі.

При цьому колегія суддів вважає, що численні поїздки ОСОБА_3 за межі України свідчать про наявність у неї для цих поїздок коштів, які, за бажанням боржника, можливо спрямувати на погашення заборгованості за рішенням суду.

Посилання представника ОСОБА_3 на те, що у боржниці не вистачає коштів для погашення заборгованості колегія суддів до уваги не приймає, оскільки боржник, залишаючись в Україні, може працевлаштуватись, або отримати кредит для виконання рішення суду, здійснити дії на відчуження належного їй рухомого майна та отримані кошти сплатити в рахунок погашення заборгованості, а виїхавши за межі України, боржник матиме можливість уникнути виконання рішення. Крім того, такі обставини не є підставою для звільнення боржника від виконання рішення суду.

Твердження представника ОСОБА_3 про те, що обмеження права залишати країну в умовах воєнного стану для уникнення небезпеки для життя та здоров`я, не можна вважати виправданим і пропорційним, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що боржник вчиняє реальні та фактичні дії на погашення боргу та не ухиляється від виконання рішень, про наявність яких була обізнана.

Так, достеменно знаючи про відкриті відносно ОСОБА_3 виконавчі провадження, боржниця свідомо ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків за виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження», яке полягає, зокрема, у неподанні декларації про доходи та майно, в тому числі про майно, яким вона володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах тощо, невиконання вимог приватного виконавця, нез`явлення до нього і ненадання пояснень за фактом невиконання рішення суду, приховуванні своїх доходів, відсутності будь-яких дій щодо погашення заборгованості чи хоча б намагання вирішити це питання, що значно ускладнює здійснення виконавчого провадження та вказує на існування ймовірності повного ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Доказів на спростування наведеного, боржницею та її представником не надано, в апеляційній скарзі здійснено посилання на формальні підстави, які не відображають реальних правовідносин сторін.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права ОСОБА_3 з метою стягнення неоплачених боргів - таке обмеження в даній справі виправдано, оскільки воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Крім того, обмеження у праві виїзді за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника ОСОБА_3 до виконання боргових зобов`язань за рішенням суду, що в свою чергу захистить права стягувача на отримання належних коштів.

Отже, задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_3 , яка була обізнана про свої обов`язки щодо виконання рішення суду та про наявність виконавчого провадження, має боргове зобов`язання у значному розмірі і в добровільному порядку не сплачує кошти на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а також того, що приватний виконавець здійснив всі необхідні заходи примусового виконання судового рішення, колегія суддів вважає, що це в сукупності підтверджує факт ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов`язання за виконавчим документом, що є підставою для задоволення подання приватного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржниці.

Доказів того, що ОСОБА_3 не виконує боргові зобов`язання з поважних причин, матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова