Єдиний унікальний номер 142/280/25
Номер провадження 2/142/317/25
УХВАЛА

(про заочний розгляд)

10 червня 2025 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

В складі:

Головуючого судді Нестерука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Яворської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Піщанка Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , громадянина Респубіки Білорусь, про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 серпня 2018 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 1321.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 11 серпня 2018 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.08.2018 р., актовий запис №1321. При реєстрації шлюбу прізвище позивача змінене на « ОСОБА_4 ». Від шлюбу подружжя не має спільних дітей, а також не набувало спільного майна за час подружнього життя. Спільне життя подружжя не склалося через принципові розбіжності у поглядах на сімейні відносини, що унеможливило збереження сім`ї. Наразі подружжя проживає окремо, позивач - в Україні, а відповідач в Білорусі. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинилися декілька років тому, і шлюб наразі має суто формальний характер. Відповідач не підтримує зв`язок із позивачкою, не висловлює бажання прибути до України для розірвання шлюбу в органах РАЦС та взагалі не має законних підстав для перебування в Україні. Востаннє спілкувався з позивачкою в 2023 році по телефону, її життям взагалі не цікавиться. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить її правам на нормальні шлюбні відносини та сім`ю. Зважаючи на відсутність у подружжя дітей, у сторін відсутні спори щодо поділу майна, визначення місця проживання дітей, сплати аліментів тощо. Позивачка також не вбачає підстав для примирення чи продовження подружнього життя з відповідачем, тому просить суд розірвати шлюб без надання строку для примирення, оскільки її єдиною метою є якнайскоріше припинення шлюбних відносин. За таких обставин, вважає, що єдиним правильним та доцільним виходом із вищенаведеної ситуації, яким би задовольнялися інтереси кожного з подружжя, є припинення шлюбу, зареєстрованого між сторонами в судовому порядку шляхом його розірвання за ініціативи позивача. Також вказує, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися. Згідно з пунктами 7, 12 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, зокрема: у разі, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України: в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Відповідно до частин 1,2 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Згідно із частиною першою статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. За таких обставин, у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами. Звертає увагу, що відповідач - ОСОБА_2 є громадянином Республіки Білорусь, де народився і проживає на цей час. Місце проживання позивача - ОСОБА_1 зареєстроване в смт. Піщанка, Вінницької області. Шлюб було зареєстровано в Україні (м. Київ, 2018 р.), що додатково підтверджує спільне проживання сторін в Україні. Позивач постійно проживає в Україні, а відповідач - в Білорусі. Таким чином, справа підсудна українським судам та мас розглядатися згідно із законодавством України (а не будь-якої іншої країни, включно з Республікою Білорусь), адже юридичний факт (реєстрація шлюбу) мав місце в Україні, сторони на момент реєстрації шлюбу проживали в Україні, позивач є громадянкою України, зареєстрована та постійно проживає в Україні, що відповідає наведеним положенням Закону України «Про міжнародне приватне право». Необхідність розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання позивача, позивач обґрунтовує тим, що через участь Республіки Білорусь у військовій агресії проти України дипломатичні відносини між двома державами значно обмежені, водночас, вона, як громадянка України, підпадає під загальні обмеження свободи пересування, встановлені в умовах воєнного стану, тому виїзд до Республіки Білорусь, де проживає відповідач, є утрудненим та небезпечним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 23 квітня 2025 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В.

Відповідно до відповіді № 1326943 від 28 квітня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, наданої на запит суду в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України, даних про ОСОБА_2 не знайдено.

Оскільки, судом було встановлено, що на момент подання позову про розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 є громадянином Республіки Білорусь, проживає по АДРЕСА_1 Республіки Білорусь, на території України зареєстрованого місця проживання немає, місце проживання позивачки ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , а Верховною Радою 01.12.2022 прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який зупинив дію Конвенції у відносинах з Республікою Білорусь в тому числі, Акціонерне товаристве «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку рф та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою росії та білорусі, дані обставини були розцінені судом як поважні причини через які позивач не може виїхати до місця проживання відповідача, та ухвалою суду від 28 квітня 2025 року було відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 10 годину 00 хвилин 27 травня 2025 року, визнавши за необхідне відповідача ОСОБА_2 викликати в судове засідання через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України.

27 травня 2025 року судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача було відкладено на 09 години 00 хвилин 10 червня 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Лапаєв Д.О. в судове засідання 10 червня 2025 року не з`явились, проте в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони, в якій він просить суд розгляд справи проводити без їхньої з позивачем участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд про їх задоволення, не заперечує проти заочного рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання по даній цивільній справі, призначені на 27 травня 2025 року та на 10 червня 2025 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання у справі повідомлявся через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, та відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Будь-яких заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

В частині 1 ст. 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При цьому суд вараховує, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, двічі не з`явився до суду без поважних причин.

Також суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини в рішеннях у справі "Пономарьов проти України", та "Трух проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подалав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача.

Згідно положень ч. 1 ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.128, 223, 258,260, 280, 281 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Провести заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя :