КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/6595/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9002/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Будзан Л.Д., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 850 000 гривень, а також судові витрати (т. 1 а.с. 1-2).

В обґрунтування позову вказував, що 24 листопада 2021 року між ним та відповідачем укладено договір позики, який оформлено у вигляді розписки. Відповідно до вказаного договору він надав ОСОБА_1 грошову сума в борг у розмірі 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень, яка відповідачем була отримана.

Вказував, що на неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику відповідач не реагував, позику не повернув. З огляду на те, що відповідач не бажає в добровільному порядку повернути суму отриманого боргу, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом (т. 1 а.с. 1-2).

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мальцева Г.Ю. заперечувала проти позовних вимог (т. 1 а.с. 70-73).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 24 листопада 2021 року в сумі 850 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8 500,00 грн. (т. 2 а.с. 143-145).

Не погодившись з рішенням районного суду, 06 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Карнаух-Голодняк О.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 177-188).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів наявність обставин, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, не довів факту укладення договору позики, передачі грошей, наявності боргових зобов`язань між сторонами.

Вказувала, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження фінансового стану позивача, а саме спроможність позивача надати значну суму коштів у позику, зокрема, не надано документів про доходи ОСОБА_2 , виписки рахунків з банку, на яких перебували ці кошти, що не давало можливість суду першої інстанції зробити висновок про реальність надання у позику коштів у зазначеній в розписці сумі. Суд першої інстанції з нез`ясованих причин проігнорував відсутність у матеріалах справи таких доказів та не врахував зазначену обставину про ухваленні оскаржуваного рішення.

Звертала увагу, що розписка, яка міститься в матеріалах справи не написана власноруч боржником, а надрукована, відсутність особистого написаного боржником тексту ставить під сумнів її достовірність. Інших доказів на підтвердження виникнення боргових відносин між сторонами позивачем не надано, наприклад, показання свідків, листування між сторонами, письмові вимоги про повернення боргу.

Разом з тим, посилалась на те, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотань про призначення судово-технічної експертизи, чим порушив принцип змагальності, позбавив відповідача можливості довести той факт, що розписка є підробленою. Вказувала, що в підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції вирішив не розглядати клопотання відповідача про призначення експертизи, вважаючи, що сторона відповідача його не підтримує, оскільки не з`явилась в судове засідання. При цьому, в матеріалах справи наявні підтвердження необізнаності відповідача про призначення судового засідання. Не погоджувалась з позицією суду першої інстанції, оскільки проведення експертизи у даній справі має суттєве значення. Адже, позиція позивача та відповідача щодо наявності боргових відносин є протилежною. Відтак, саме висновок експерта мав би підтвердити ту чи іншу позицію у вирішенні спору. Звертала увагу, що в матеріалах справи відсутня ухвала суду першої інстанції щодо результатів розгляду клопотання відповідача про призначення експертизи у даній справі (т. 2 а.с.177-188).

14 травня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Бурашнікової О.С., в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення (т. 2 а.с. 219-234).

22 травня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Карнаух-Голодняк О.В., в якій апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги просив призначити по справі комплексну судово-почеркознавчу та судово технічну експертизу (т. 2 а.с. 235-241).

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кротюк О.В. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - адвокат Бурашнікова О.С. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. АпелянтОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 12 червня 2025 року був сповіщений 12 травня 2025 року повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС ОСОБА_1 та його представника - адвоката Карнаух-Голодняк О.В., кожного окремо, із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Позивач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Бурашнікова О.С. були сповіщені 12 травня 2025 року повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Факт належного сповіщення апелянта ОСОБА_1 підтвердив в апеляційному суді його представник - адвокат Кротюк О.В., належне сповіщення ОСОБА_2 його представник - адвокат Бурашнікова О.С. не заперечувала про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 214-218, 246).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у встановлений договором строк

Згідно з ч. 1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає (ч. 2 ст. 545 ЦК України).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Звертаючи до суду з вказаним позовом, позивач ОСОБА_3 посилався на те, що 24 листопада 2021 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, який оформлено у вигляді розписки. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 грошову суму в борг у розмірі 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень, яка відповідачем була отримана. Вказував, що на неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику відповідач не реагував, позику не повернув.

На підтвердження вказаних обставин позивачем до суду першої інстанції було надано оригінал розписки, зі змісту якої вбачається, що відповідач ОСОБА_1 24.11.2021 року надав розписку про те, що отримав у ОСОБА_2 у борг гроші у сумі 850 000 грн. Позика є безвідсотковою. Зобов`язався повернути позику в строк до 11.12.2021 року. Крім того, у розписці зазначено, що вона «написана власноруч, без примусу, у скрутних обставинах не перебуваю»(т. 1 а.с. 149).

Поряд з цим, представник відповідача адвокат Мальцева Г.Ю. заперечувала проти позовних вимог, вказувала, що оригінал розписки викликає сумніви щодо дійсності та оригінальності такої розписки, оскільки візуально представлений документ схожий на такий, що виконано за допомогою засобів копіювально-розмножувальної техніки. Також викликає сумніви щодо дійсності виконаного підпису і його належності відповідачу (т. 1 а.с. 70-73).

З матеріалів справи вбачається, що 03 травня 2023 року ухвалою суду першої інстанції було закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду 07 червня 2023 року, 07 серпня 2023 року та 29 серпня 2023 року розпочато розгляд справи по суті, представниками сторін та судом було оглянуто оригінал боргової розписки від 24 листопада 2021 року та оголошено перерву до 09 жовтня 2023 року, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання (т. 1 а.с. 48, 70-73).

09 жовтня 2023 року представник відповідача адвокат Мальцева Г.Ю. подала клопотання про призначення в справі комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи (т. 1 а.с. 76-79).

Ухвалою Подільського районного суд м. Києва від 27 грудня 2023 року з метою вирішення питання щодо призначення судової експертизи по справі за клопотанням представника відповідача адвоката Мальцевої Г.Ю., суд повернувся до стадії підготовчого провадження, і ухвалою від 19 січня 2024 року долучив оригінал боргової розписки до матеріалів справи та визнав явку відповідача ОСОБА_1 до суду обов`язковою, відклавши розгляд клопотання про призначення експертизи на наступну дату засідання (т. 1 а.с. 135-145, 150-152).

15 лютого 2024 року, 23 лютого 2024 року, 02 квітня 2024 року суд першої інстанції відкладав підготовче засідання у зв`язку з неявкою до суду відповідача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Мальцевої Г.Ю., у т.ч. за клопотанням представника відповідача, яка посилалась на хворобу відповідача та її зайнятість в інших справах, забезпечивши право відповідача з`явитись в судове засіданні для відібрання судом зразків підпису та призначення заявленої відповідачем судової експертизи (т. 1 а.с. 154-163, 171, 185-186, 189, 192-193, 198-201 т. 2 а.с. 1-10).

Ухвалою Подільського районного суд м. Києва від 02 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року, визнано неодноразову неявку відповідача ОСОБА_1 в судові засідання неповагою до суду із застосуванням до останнього штрафу в розмірі 4 542 грн. розгляд справи відкладено на 16 квітня 2024 року (т. 1 а.с. 195-196 т. 2 а.с. 104-107).

16 квітня 2024 року, 15 травня 2024 року суд першої інстанції відкладав підготовче засідання, визначивши його дату остаточно на 09 вересня 2024 року у зв`язку з неявкою до суду відповідача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Мальцевої Г.Ю., у т.ч. за клопотанням представника відповідача адвоката Мальцевої Г.Ю. яка 09 вересня 2024 року подала клопотання про відкладення підготовчого засідання, в якому підтвердила обізнаність з датою судового засідання, визнання явки відповідача обов`язковою для відібрання зразків його підпису, посилалась на хворобу відповідача та її зайнятість в інших справах (т. 2 а.с. 1-2, 37-39, 115-123).

09 вересня 2024 року районний суд ухвалою вдруге закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду 26 вересня 2025 року, на 15 жовтня 2024 року і на 25 жовтня 2025 року. В справі наявні поштові повідомлення на адресу відповідача ОСОБА_1 з відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, які з огляду на відсутність повідомлень відповідача про зміну своєї адреси місця проживання (перебування) та положень ст. 131 ЦПК України, районним судом обґрунтовано визнано належним повідомленням відповідача (т. 2 а.с. 115-120, 134-136, 138-141).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що після заявлення вказаного клопотання про призначення експертизи і визнання судом явки відповідача до суду обов`язковою відповідач з 27 грудня 2023 року до 26 жовтня 2024 року протягом значного періоду (десять місяців) ігнорував призначені численні судові засідання, судові повідомлення і виклики до суду, у т.ч. після сплати 16 квітня 2024 року штрафу за неявку до суду (т. 2 а.с. 33-34), та не з`являвся у судові засідання, що свідчить про ухилення відповідача від дотримання визначеної Законом процедури відібрання судом вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків почерку і підпису відповідача для проведення експертизи у даній справі.

Відповідно до положень частини 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З огляду на наведене та положення ст.ст. 109, 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав доведеним факт свідомого ухилення відповідача ОСОБА_1 від подання до суду необхідних матеріалів, документів (зразків почерку та підпису), тобто від участі в процедурі призначення судом і проведення експертизи, без яких провести експертизу неможливо, та відмовив у задоволенні відповідного клопотання про призначення такої експертизи на стадії апеляційного розгляду справи, визнавши необґрунтованими та відхиливши відповідні доводи апелянта.

Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні був оглянутий наявний в матеріалах цієї цивільної справи оригінал розписки від 24.11.2021 року, за якою ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 850 000 грн. із зобов`язанням повернути позику до 11.12.2021 року (т. 1 а.с. 149 ).

Відтак, між сторонами існують договірні правовідносини з позики, розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у розписці грошової суми у розмірі 850 000 грн.

При цьому, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження виконання зобов`язань в повному обсязі або частково за вказаним договором позики.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане і позика не повернута. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 02 вересня 2020 року (справа № 569/24347/18), від 26 вересня 2018 року (справа № 483/1953/16-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів 850 000грн. заборгованості за договором позики (розпискою) від 24.11.2021 року.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано до суду доказів про наявність у нього фінансової можливості надавати в борг вказану суму грошових коштів суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі обставини не є предметом доказування у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, відхилені апеляційним судом як необґрунтовані.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов