Єдиний унікальний номер справи 183/8220/24
Провадження № 2/183/1188/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.

з участю секретаря судового засідання Федорової Є. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що 06 травня 2021 року між АТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № , на підставі якого банк надав відповідачеві кредит в розмірі 93 897,00 грн. для придбання товару у продавця ТОВ "КомфіТрейд", зі сплатою 0,01 % річних, строком по 06 травня 2023 року, однак відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого в останнього виникла заборгованість.

13 жовтня 2023 року між АТ "ОТП Банк" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" був укладений договір факторингу № 13/10/23, відповідно до умов якого до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право грошової вимоги, в тому числі і за кредитним договором № , укладеним з відповідачем 06 травня 2021 року.

З моменту отримання права грошової вимоги до відповідача, а саме з 13 жовтня 2023 року позивачем не здійснювались нарахування будь-яких штрафних санкцій, а відповідачем не здійснювалось погашення заборгованості, у зв`язку із чим відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 53 311,06 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 53 302,42 грн. та заборгованості з відсотків за користування кредитом у розмірі 8,64 грн. Зазначену суму заборгованості, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 08 листопада 2024 року відповідач ОСОБА_1 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС звернувся на адресу суду із відзивом на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує щодо викладених позивачем обставин, посилаючись на наявність у нього сумнівів щодо укладання 06 травня 2021 року ним кредитного договору № з АТ "ОТП Банк", оскільки він неодноразово отримував кредити в різних банківських установах, а тому він невпевнений, що такий договір існує, оскільки в нього оригінал примірника такого договору відсутній, позивачем до позову надана ксерокопія останнього, оригінал кредитного договору № від 06 травня 2021 року в матеріалах справи відсутній. Також зазначає, що підпис, виконаний від його імені, що міститься в копії кредитного договору № від 06 травня 2021 року, можливо виконаний не ним, а іншою особою, у зв`язку із чим ним, можливо, буде заявлено відповідне клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи. Разом з тим, відповідач, з посиланням на Торгово-промислову палату України, зазначив про наявність форс-мажорних обставин, що викликані повномасштабним вторгненням Російської Федерації на території України, внаслідок чого він був вимушений переїхати з тимчасово окупованого міста Сєвєродонецька Луганської області, в якому зареєстроване його місце проживання, до м. Одеса, де він зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, Також зазначив про те, що вищезазначені обставини суттєво вплинули на рівень його доходів, що пов`язано із необхідністю винаймання житла. Просив урахувати те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому йому постійно потрібно купувати ліки. Додав, що в нього є сумніви в прозорості нарахування щомісячних платежів, а також відсотків за користування кредитом, до того ж він не отримував взагалі будь-який повідомлень, ані від первісного кредитора, ані від позивача щодо заміни кредитора в зобов`язанні. У зв?язку із чим в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

12 листопада 2024 року від позивача через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній заперечує проти доводів відповідача в частині його необізнаності в наявності кредитного договору № від 06 травня 2021 року, укладеного з первісним кредитором АТ "ОТП Банк", що спростовується самим кредитним договором, розрахунком заборгованості, виконаним первісним кредитором, а також випискою з рахунку відповідача з 06 травня 2021 року по 13 жовтня 2023 року. Додатково зазначив про відсутність преюдиційного характеру форс-мажорних обставин, тобто останні не звільняють від виконання самого зобов?язання, а можуть звільняти сторону від відповідальності за порушення зобов?язання. Зазначив, що ані ним, як позивачем, ані первісним кредитором не було нараховано відповідачеві жодних заборгованостей за пенею та комісією, як і не було нараховано штраф за невиконання зобов?язання. У зв`язку з чим просить позов задовольнити в повному обсязі.

14 серпня 2024 року на адресу суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи-відповідача.

Ухвалою судді від 15 серпня 2024 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень.

Ухвалою суду від 15 листопада 2024 року було задоволено клопотання відповідача, постановлено про розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Цією ж ухвалою суду задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, а саме зобов`язано відповідача надати суду оригінал кредитного договору № від 06 травня 2021 року для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 26 березня 2025 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, останню призначено до розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України).

Судом установлено, що 06 травня 2021 року між АТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за умовами якого відповідачеві було надано кредит в розмірі 93 897,00 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок продавця для придбання товару в ТОВ "Комфі Трейд", зі сплатою 0,01 % річних, строком по 06 травня 2023 року. Зазначені обставини підтверджуються самим кредитним договором, паспортом споживчого кредитування, орієнтовним графіком платежів та розрахунком загальної вартості кредиту, оригінали яких надані позивачем на виконання ухвали суду та оглянуті в судовому засіданні.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у вищезазначеному розмірі шляхом перерахування коштів на рахунок продавця ТОВ "Комфі Трейд" на умовах передбачених договором, що підтверджується рахунком-фактурою № СФSDС- від 06 травня 2021 року, а також квитанцією про придбання товару від 06 травня 2021 року, виданих ТОВ "Комфі Трейд", оригінали яких досліджені в судовому засіданні. Крім того, отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджується й випискою АТ "ОТП Банк" по особовим рахункам відповідача за період з 06 травня 2021 року по 13 жовтня 2023 року, наданою суду в засвідченій позивачем копії.

Суд критично ставиться до посилань відповідача ОСОБА_1 в частині відсутності доказів укладання ним кредитного договору, що спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням є зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом відповідач порушував зобов`язання за даним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Положеннями ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

13 жовтня 2023 року між АТ "ОТП Банк" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладений договір факторингу № 13/10/23, за умовами якого, а також відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 1 до нього, відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, АТ "ОТП Банк" відступило, а ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" прийняло, у тому числі право вимоги за кредитним договором № від 06 травня 2021 року, укладеним з відповідачем,в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором.

Заборгованість відповідача станом на момент передачі права вимоги (13 жовтня 2023 року) становила 53 311,06 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 53 302,42 грн. та заборгованості з відсотків за користування кредитом у розмірі 8,64 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, виконаним первісним кредитором, копія якого міститься в матеріалах справи. До того ж, ані складові заборгованості, ані її розмір не змінювались новим кредитором, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, виконаним позивачем за період з 13 жовтня 2023 року по 30 червня 2024 року.

Перевіряючи доводи відзиву відповідача про те, що причиною невиконання ним умов кредитного договору були форс-мажорні обставини, викликані повномасштабним вторгнення Російської Федерації в Україну, суд звертає увагу на таке.

Згідно з положеннями ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільнена від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Загальновідомим є факт збройної (військової) агресії Російської Федерації проти України.

У зв`язку з військовою агресією проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався, та який діє до теперішнього часу.

Виходячи з викладених норм, відповідач зобов`язаний був повідомити кредитора про неможливість виконання ним своїх зобов`язань за договором, у зв`язку із наявністю форс-мажорних обставин.

Однак, будь-яких доказів такого повідомлення ані первісного кредитора, ані нового кредитора, відповідач не надав.

28 лютого 2022 року Торгово промислова палата України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, утім такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. І навіть в самому листі є застереження про те, що обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань.

Тобто, головним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Щоб засвідчити форс-мажорні обставини стороні необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (відповідний сертифікат Торгово-промислової палати).

У матеріалах справи відсутній сертифікат (довідка), виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за вказаним договором.

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності та відмови у задоволенні позову у повному обсязі, покликаючись на введення воєнного стану в Україні, відповідач стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили неможливість виконання умов договору.

Разом з тим, одне лише передбачене законом віднесення воєнного стану до форс-мажорних обставин, не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання взятих зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Відтак, твердження відповідача про те, що невиконання зобов`язань за кредитним договором сталося з причин настання форс-мажорних обставин в період з 24 лютого 2022 року є необґрунтованим.

Інші обставини, на які посилається відповідач, не свідчать про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від виконання ним своїх зобов`язань за укладеним договором.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Загальні вимоги до доказів врегульовані ст. 77-80 ЦПК України, а положеннями ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України чітко врегульовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід наголосити, що відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1, 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Главою 73 розділу І книги 5 ЦК України врегульовує положення, що стосуються договору факторингу. Так, згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За нормою ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом ураховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19.

Ураховуючи зміст ст. 633, 634 ЦК України та наведеної позиції, суд виходить з того, що споживач фінансових послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються надавачами певних фінансових, зокрема, банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим має бути підтверджено, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції.

Також, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц, провадження №61-8862сво18, дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Крім того, умова договору про сплату комісії за користування кредитом є нікчемною.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, за нормою ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Представником позивача не надано доказів повідомлення боржника про відступлення права грошової вимоги за договорами факторингу, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОТП БАНК». ОСОБА_1 не є стороною укладеного договору факторингу, що свідчить про те, що вищевказаний розмір заборгованості із ним не узгоджувався, її обґрунтованість ним не перевірялась.

При цьому, суд звертає увагу, що обов`язок повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їхніх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ» передбачений умовами укладеного договору факторингу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/18 зазначила, що договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16 вказано, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Натомість, позивачем не надано доказів сплати Фактором (ТОВ «ФК «ЄАПБ») Клієнту (АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ОТП БАНК») грошових коштів (ціни продажу), як це визначено умовами укладеного договору факторингу, а відтак відсутні підстави вважати, що відбулося відступлення прав вимоги до боржника ОСОБА_1 від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОТП БАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за вищевказаним кредитним договором.

Представником позивача, у якості доказу переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» надано договір факторингу за №13/10/23 від 13 жовтня 2023 року. Однак, такий договір факторингу не є належним доказом відступлення права вимоги, оскільки містить лише копії окремих аркушів договору факторингу (сторінки 1, 3-4, 12), що не є витягом з документа в розумінні ч. 2 ст. 95 ЦПК України, оскільки не відповідає вимогам щодо оформлення витягів з документів, встановлених чинним законодавством України. Також, належним чином засвідчені копії окремих аркушів договору факторингу не є належним чином засвідченою копією самого документа. З огляду на вищезазначене, суд не приймає надані позивачем копії окремих аркушів договору факторингу як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні ст. 77-79 ЦПК України.

Разом з тим, на підтвердження переходу права грошової вимоги надано витяг з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу, який не містять підпису посадової особи АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОТП БАНК» і відтиску печатки, тобто їх зміст міг бути змінений в односторонньому порядку та викладений в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу, тому є неналежним доказом.

Отже, позивачем не доведено перехід права вимоги до ОСОБА_1 від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОТП БАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача.

Отже, з урахуванням викладеного, представником позивача не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» має право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором , відсутні докази наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов вищевказаного договору, не доведено правильність розрахунку розміру заборгованості.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст. 77, 78 ЦПК України, суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вже зазначалось вище, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відбулось укладання договору факторингу, відповідно до якого позивач в подальшому набув право грошової вимоги до відповідача, що взагалі позбавляє суд можливості встановити, чи має позивач право на звернення до відповідача з вказаним позовом.

Звертаючись з позовом до суду, позивач у позові виклав обставини, якими обґрунтовував заявлені вимоги та зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, як і не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовом із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування, просив розглянути справу без їхньої участі, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

За таких обставин, суд висновує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати покладаються на сторону позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено і підписано 21 травня 2025 року.

Учасники справи:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30;

- відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Г.Є. Майна