Справа № 465/9952/23
Провадження 2/465/1524/25
РІШЕННЯ

Іменем України

21.05.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про поділ майна. Зазначає, що 31.07.2015 року позивач ОСОБА_3 уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_4 , про що складено актовий запис № 428 від 31.07.2015 року. Під час перебування у шлюбі подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за спільні кошти був придбаний 23.10.2019 року, згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від вказаної дати, автомобіль марки Opel, модель Vivaro (пасажирський - В), 2008 року випуску, колір - синій, номер кузова НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , і транспортному засобу був виданий реєстраційний номер НОМЕР_2 . Даний автомобіль, придбаний в шлюбі, був спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Перебуваючи у шлюбі, відповідач ОСОБА_4 без згоди позивача ОСОБА_3 відчужив даний автомобіль третій особі - своєму синові від попереднього шлюбу ОСОБА_5 . Згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 28.11.2023 року перереєстрація транспортного засобу відбулась 19.05.2021 року у ТСЦ № 4641 РСЦ у Львівській області. Автомобілю після перереєстрації на іншу особу був присвоєний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.02.2022 року, яке набрало законної сили, шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. Про відчуження автомобіля відповідачем третій особі позивачеві нічого відомо не було, своєї згоди на відчуження транспортного засобу вона не надавала і будь-якої компенсації від відповідача після відчуження автомобіля не отримувала. Позивач вважає, що відчуження автомобіля, який був спільною сумісною власністю подружжя, відбулось внаслідок зловживання своїми правами з боку відповідача з метою незаконного позбавлення позивача права на частку у спільному сумісному майні подружжя. Таким чином, дані твердження, на переконання позивача, дають підстави дійти висновку, що автомобіль марки Opel, модель Vivaro (пасажирський В), 2008 року випуску, колір - синій, номер кузова НОМЕР_1 , під сьогоднішнім реєстраційним номером НОМЕР_3 , до моменту його відчуження третій особі відповідачем ОСОБА_4 перебував у спільній сумісній власності позивача і відповідача як колишнього подружжя, в рівних частках та без будь-яких договірних обмежень; відчуження автомобіля було проведено відповідачем одноосібно; відчуження автомобіля відбулось з порушенням норм права, тобто без відома та без згоди позивача; внаслідок незаконного відчуження одним з подружжя спільного сумісного майна подружжя порушено конституційне право іншого з подружжя позивача ОСОБА_3 на власність. Позивач ОСОБА_3 бажає поновлення порушеного права на частку у спільному сумісному майні подружжя та проведення поділу такого майна (транспортного засобу) із стягненням з відповідача на користь позивача компенсації за її частку в розмірі 1/2 в такому майні.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 26.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про поділ майна залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Після усунення недоліків ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 29.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

28.05.2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що спірний автомобіль OPEL VIVARO був зареєстрований на ім`я відповідача 24.10.2019 року та перереєстрований на іншого власника 19.05.2021 року. На купівлю вказаного автомобіля були використані особисті кошти відповідача, які він виручив від продажу автомобіля Mercedes-Benz 310, 1994 року, який належав відповідачу до шлюбу і був ним відчужений 19.02.2019 року. Крім того, на купівлю вказаного автомобіля відповідач позичав кошти у ОСОБА_7 у сумі 130 000,00 грн., що підтверджується розпискою від 21.10.2019 року. Кошти від продажу спірного автомобіля OPEL VIVARO, 2008 року випуску, були використані на повернення цієї позики, що підтверджується розпискою від 21.05.2021 року. Оскільки спірний автомобіль OPEL VIVARO, 2008 року випуску, хоч і придбаний у період перебування в шлюбі з позивачкою, проте, за особисті кошти відповідача, що належали йому на праві приватної власності, відповідно, цей автомобіль був його особистою власністю і поділу не підлягає.

12.06.2024 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив. Зазначає, що на час придбання спірного автомобіля у позивача з відповідачем на утриманні було п`ятеро неповнолітніх дітей, на утримання та виховання яких потрібні були значні кошти та певні засоби, способом їх отримання було спільне рішення придбати автомобіль. За твердженнями позивача кошти на купівлю автомобіля витрачалися з власних сімейних заощаджень, адже відповідач працював водієм в АТП, позивач також працювала, а ще допомогли батьки позивача. Остання наполягає, що ОСОБА_7 (кум відповідача) не позичав кошти відповідачу та на час купівлі спірного автомобіля не писав розписки. Якщо навіть припустити, що відповідач укладав договір позики коштів (за розпискою) для купівлі спірного автомобіля, цей договір укладено в інтересах сім`ї, тоді гроші одержані за розпискою є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач до укладення договору купівлі автомобіля працювала, мала доходи, які були часткою коштів для купівлі автомобіля. Жодними доказами не підтверджено, що саме кошти від продажу автомобіля марки Mercedes Benz, 1994 року випуску, були використані відповідачем при купівлі спірного автомобіля.

02.12.2024 року представником позивача подано до суду заяву про зміну та вилучення позовних вимог (уточнення позовних вимог). Згідно поданої заяви просить суд вилучити з позовної заяви вимогу про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. Окрім того, просить змінити позовну вимогу у пункті № 4 на наступну: провести поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя у вигляді автомобіля наступним чином - визнати за відповідачем право на автомобіль марки «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , виділивши його в натурі; зобов`язати відповідача сплатити позивачці компенсацію в розмірі 1/2 середньої ринкової вартості зазначеного автомобіля у розмірі 174174,62 грн.

27.01.2025 року представником відповідача подано відзив на заяву про зміну та вилучення позовних вимог. Зазначає, що за усталеним підходом поділу підлягає майно, що наявне у сторін під час розгляду справи. Оскільки автомобіль не належить відповідачу на час розгляду справи, відтак не підлягає поділу. Окрім того, повторно зазначила, що автомобіль придбаний за особисті кошти відповідача, тому підстав для задоволення позову немає і в такому просить відмовити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21.03.2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 про зміну та вилучення позовних вимог (уточнення позовних вимог) від 29.11.2024 року прийнято до розгляду. Надалі розгляд справи вирішено здійснювати в межах уточнених позовних вимог. Підготовче провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про поділ майна закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи і всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позові вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №3 від 14.09.2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, про що Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції складено актовий запис № 428 від 31.07.2015 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_9 ». Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.02.2022 року у справі №465/8498/21 шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається із договору купівлі - продажу транспортного засобу №7281/19/009426 від 23.10.2019 року, ОСОБА_4 придбав в ТОВ "Експерт Оцінка Плюс" комісійний автомобіль Opel Vivaro (пасажирський - В), 2008 року випуску, колір - синій, номер кузова - НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_5 , номерний знак - НОМЕР_2 .

За змістом відповіді на адвокатський запит, наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях за №31/28-М-38Аз від 28.11.2023 року, та результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 28.11.2023 року автомобіль Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_3 , належить ОСОБА_5 , перереєстрація транспортного засобу на нового власника здійснена згідно договору, укладеного в ТСЦ №4641.

Сторони підтвердили в судовому засіданні і визнали, що при перереєстрації спірного транспортного засобу Opel Vivaro державний реєстраційний номер такого змінено з НОМЕР_2 на НОМЕР_3 .

Згідно висновку експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/114-24/26645-АВ від 27.11.2024 року середня ринкова вартість автомобіля марки Opel Vivaro, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , станом на 27.11.2024 року становить 348 349 грн. 25 коп.

Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно із ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11).

Відповідно до п. 23, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно з п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України.

З огляду на викладені обставини встановлено, що спірне майно, а саме автомобіль Opel Vivaro, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , придбано під час перебування позивача та відповідача у справі у зареєстрованому шлюбі, тому відповідно до вказаних положень сімейного законодавства таке майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до вимог ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно із ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 18 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких умов суд дійшов висновку, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набутий за час шлюбу позивача та відповідача.

Щодо твердження представника відповідача про те, що автомобіль придбаний за кошти, які позивач отримав внаслідок того, що позичив їх в третьої особи, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відтак, гроші, отримані в рамках договору позики, оформленого розпискою, можуть вважатися спільною сумісною власністю подружжя, якщо вони були отримані за час шлюбу і витрачені на спільні потреби сім`ї.

В даному випадку суд звертає увагу на те, що придбаний за час перебування сторін в шлюбі автомобіль слід вважати таким, що придбаний на спільні потреби сім`ї, оскільки доказів протилежного стороною відповідача не надано. Більше того, очевидним є висновок про те, що в сім`ї, яка в період шлюбу складалася із батьків (позивача і відповідача) та п`ятьох дітей (наявність таких визнається обома сторонами), автомобіль був необхідною складовою частиною першочергових потреб сім`ї.

Крім цього, не може залишатися поза увагою суду те, що згідно договору купівлі - продажу транспортного засобу №7281/19/009426 від 23.10.2019 року, укладеного між ТОВ "Експерт Оцінка Плюс" та відповідачем ОСОБА_4 , придбання останнім автомобіля Opel Vivaro (пасажирський - В), 2008 року випуску, колір - синій, номер кузова - НОМЕР_4 , здійснено за 5100 грн. Натомість, відповідач зазначає, що на підставі розписки від 21.10.2019 року позичив у третьої особи - ОСОБА_7 на купівлю транспортного засобу 130 000 грн., що явно не співпадає з вартістю зазначеного автомобіля, визначеною договором.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_3 не погоджувала ОСОБА_4 продаж спірного автомобіля третій особі - ОСОБА_5 . Водночас згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна.

Вирішуючи питання про те, яким має бути розмір стягнення грошової компенсації, суд виходить із того, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Беручи до уваги висновок експерта Львівського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/114-24/26645-АВ від 27.11.2024 року, яким середню ринкову вартість автомобіля марки Opel Vivaro, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , визначено в розмірі 348 349 грн. 25 коп., суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За змістом ч.2 та ч.3 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмету доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасників справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до вимог ч.7 ст.102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений про кримінальну відповідальність, за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно з ч. 5 ст.106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що автомобіль, придбаний під час шлюбу, є неподільною річчю, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивачки, в порядку поділу майна подружжя, беручи до уваги зроблений експертом висновок щодо вартості вказаного автомобіля, належить стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , а саме 174 174 грн. 62 коп.

При цьому, суд враховує, що відповідачем не подано жодних доказів на спростування висновків, зроблених експертом, щодо вартості транспортного засобу. Водночас в постанові Верховного Суду, ухваленій в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), зроблено правовий висновок про те, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи; такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 17.08.2022 року за результатами розгляду справи №545/2396/20 (провадження № 61-4894св22).

Разом із тим, оскільки автомобіль «OPEL VIVARO» був відчужений третій стороні під час перебування сторін у шлюбі, що не заперечується сторонами, суд не вбачає підстав для визнання за відповідачем права власності на вказаний автомобіль.

Відповідно до вимог ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

В даному випадку договір купівлі - продажу автомобіля нотаріально не посвідчувався, відтак, вважається таким, що укладений за згодою всіх співвласників. В подальшому автомобіль відчужено відповідачем третій особі. Відтак, задоволення позовної вимоги про визнання права власності на автомобіль за відповідачем порушить права третьої особи як законного власника спірного автомобіля.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору як учасник бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_6 ) на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Разом із тим, згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому, слід стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1741 грн. 74 коп., що становить один відсоток від ціни позову.

Окрім того, суд зазначає, що витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 133 ЦПК України).

Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. На це вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.11.2023 року у справі №712/4126/22, відступаючи від попередніх позицій касаційних судів.

Тому, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 слід стягнути витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 27.11.2024 року № СЕ-19/114-24/26645-АВ в розмірі 2865 грн. 24 коп., оплата якої позивачем експертній установі - НДЕКЦ МВС України підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 27.11.2024 року, долученою до матеріалів справи.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про поділ майна задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 174 174 (сто сімдесят чотири тисячі сто сімдесят чотири) грн. 62 коп. в якості грошової компенсації її частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна - транспортного засобу марки «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1741 (одна тисяча сімсот сорок одна) грн. 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2865 (дві тисячі вісімсот шістдесят п`ять) грн. 24 коп. на відшкодування витрат позивача, здійснених на проведення у справі судової транспортно-товарознавчої експертизи.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 02.06.2025 року.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_3 .

Суддя Величко О.В.