Справа № 182/2461/24
Провадження № 2/0182/1250/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.06.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник позивача адвокат Ільків Микола Миколайович, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

06.05.2024 року представник позивача Ільків М.М. звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом про стягнення страхового відшкодування. Заявлені позовні вимоги мотивує, посилаючись на наступне.

17 вересня 2023 року близько 10-50 год. відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , рухаючись по проїзній частині вул. Івана Мазепи в напрямку пр. Трубників в м. Нікополі Дніпропетровської області не надав дорогу ОСОБА_3 , який мав перевагу в русі, рухався на мотоциклі марки «Spark SP110C-2W», номерний знак НОМЕР_2 по головній дорозі по пр. Трубників зі сторони вул. Героїв Чорнобиля у напрямку вул. Івана Мазепи, ОСОБА_2 виїхав на перехрестя та допустив зіткнення. Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до медичного закладу, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 17.09.2023 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове слідство за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

01.12.2023 року на адресу відповідача було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для сина потерпілого ОСОБА_1 . 21.12.2023 року також було надіслано копію обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про вчинення кримінального правопорушення, за якими 17.09.2023 року внесені відомості до ЄРДР, 27.12.2023 року також направлено нотаріально завірену заяву ОСОБА_4 про відмову від частини моральної шкоди на користь брата ОСОБА_1 , а 22.02.2024 року направлено довідку ЛКК №26 про стаціонарне лікування ОСОБА_3 та оригінали чеків та квитанцій. З урахуванням згаданих вище документів сума страхового відшкодування склала 164773,70 грн., з яких: 80 400,00 грн. розмір моральної шкоди, 39 500,00 грн. сума витрат на поховання, 44 873,70 грн. витрати на лікування. Жодної відповіді на вказані вище заяви позивач не отримав. Невиплату ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування вважає протиправною. Оскільки з моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більш ніж 90 днів (29 лютого 2024 року) вважає, що є підстави вимагати також стягнення штрафних санкцій за період з 29 лютого 2024 року по 22.04.2024 року, а саме: пені в сумі 7 117,68 грн., три проценти річних в сумі 729,33 грн. та інфляційні витрати за користування чужими коштами за весь час прострочення в сумі 8 670,88 грн.

13.12.2024 року позивачем було надано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 80400,00 грн., витрати на поховання в сумі 39 500,00 грн., витрати на лікування в сумі 44 873,70 грн., пеню в сумі 34 066,74 грн., три проценти річних в сумі 3 808,70 грн. та інфляційні витрати за користування чужими коштами за весь час прострочення в сумі 12 556,36 грн., а всього разом 50431,80 грн., виходячи із розрахунку за період з 29.02.2024 року по 06.12.2024 року. Крім того, наполягає на стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу його право на підготовку відзиву на позовну заяву (а.с.74-75).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2024 року відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі (а.с.123-124).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.04.2025 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог (а.с.131-132).

05.07.2024 року, скориставшись своїм правом, ТДВ СГ «Альфа-гарант» направило на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступне. Представник відповідача ОСОБА_5 стверджує, що даний позов є передчасним, оскільки рішення про виплату страхового відшкодування страховою компанією повинно прийматись саме після набрання законної сили вироком суду у кримінальній справі, оскільки у такому вироку чітко встановлено всі обставини ДТП, факт проведення взаєморозрахунків між обвинувачем та потерпілими. Щодо виплати моральної шкоди, звертає увагу суду, що окрім позивача є і інші особи, які мають право отримати свою частку відшкодування - інший син загиблого та його дружина, тощо. Оскільки у відповідача відсутні відомості про всіх отримувачів, тому немає можливості визначити частку страхового відшкодування, яка належить саме позивачу. Крім того, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає права передання права отримання страхових виплат, а на відповідній заяві брата позивача ОСОБА_4 немає нотаріально завіреного підпису. Щодо виплати витрат на поховання зазначає, що позивачем не надано належним чином оформлених доказів. Вважає, що товарні чеки, накладні не підтверджують понесення позивачем витрат на поховання, оскільки не належать до розрахункових документів, не є фіскальними та унеможливлюють однозначну ідентифікацію платника. Щодо відшкодування витрат на лікування, представник відповідача наголошує, що має обґрунтовані сумніви щодо придбання препаратів позивачем саме в такій кількості, чеки яких надано. Із аналізу всього спектру фіскальних та товарних чеків відповідачем було здійснено розрахунок понесених витрат, загальний розмір яких складає 32 892,16 грн., але оскільки відсутній вирок суду, який набрав законної сили, тому у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відсутні правові підстави для здійснення страхових виплат. На момент звернення позивача з даним позовом до суду, між ним та страховиком не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, а тому відсутні правові підстави щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій. Витрати на правничу допомогу відповідач вважає недоведеними, оскільки в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок витрат позивача по факту їх понесення, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

11.07.2024 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_6 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що викладені у відзиві доводи спрямовані лише на уникнення законної виплати страхового відшкодування. Відсутність вироку суду є необґрунтованою підставою, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу настає незалежно від вини, на позивача не покладається обов`язок доказування вини водія в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди та її розмір. Щодо наданих позивачем доказів понесених ним витрат на лікування та поховання батька, представник позивача зазначає, що вони відповідають вимогам чинного законодавства, є первинними документами, мають печатку і достовірно підтверджують факт понесення відповідних витрат. Також звертає увагу суду, що оскільки відповідачем не виконано його обов`язок щодо відшкодування страхових виплат позивачу, тому має місце застосування штрафних санкцій, які є не лише компенсацією стороні понесених збитків, але й спонуканням боржника утримуватись від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Крім того, зауважує, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не в праві втручатись у ці правовідносини.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом, 17 вересня 2023 року близько 10-50 год. відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «Volkswagen Transporter» ОСОБА_2 , рухаючись по проїзній частині вул. Івана Мазепи в напрямку проспекту Трубників в м. Нікополі Дніпропетровської області не надав дорогу ОСОБА_3 , який рухався на мотоциклі марки «Spark SP110C-2W», по головній дорозі по пр. Трубників зі сторони вул. Героїв Чорнобиля у напрямку вул. Івана Мазепи, та мав перевагу в русі, виїхавши на перехрестя ОСОБА_2 допустив зіткнення.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 17.09.2023 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове слідство за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до медичного закладу, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.22).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу №213328682 (а.с.23).

Довіреністю від 21.11.2023 року, посвідченою приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Ковтюх А.В., підтверджується, що ОСОБА_1 уповноважив Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ «ПОЛІС», в особі директора Шелепінського Ореста Михайловича, здійснювати представництво його інтересів по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 вересня 2023 року, в результаті якої загинув ОСОБА_3 (а.с.25).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином потерпілого ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження (а.с.11).

Дружина потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовилась від своєї частки страхового відшкодування на користь сина загиблого - ОСОБА_1 , заява посвідчена 23.11.2023 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Ковтюх А.В. (а.с.12).

Син загиблого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також скористався своїм правом, та відмовився від своєї частки страхового відшкодування на користь брата - ОСОБА_1 , заява посвідчена ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Бжеге нотаріусом Джоанною Малец (а.с.34-35).

Батьки потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 померли до настання страхового випадку, що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх смерть (а.с.20,21).

01 грудня 2023 року на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» представником позивача було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування на користь позивача, та долучено необхідні для прийняття рішення документи, передбачені статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.7).

21.12.2023 року, 27.12.2023 року, 22.02.2024 року на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» представником позивача додатково були направлені копія обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до ЄРДР, нотаріально завірена відмова ОСОБА_4 від своєї частки моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , оригінали чеків та квитанцій та довідка ЛКК №26 про стаціонарне лікування ОСОБА_3 (а.с.26,33,40).

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Згідно пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (ч. 3 ст. 1166 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, згідно із частиною 2 статті 1168 Цивільного кодексу України, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, статтею 5 Закону передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Законом страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 27.3 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році мінімальний розмір місячної заробітної плати становить 6 700,00 грн. (на день настання страхового випадку).

У зв`язку з тим, що син загиблого ОСОБА_4 та дружина загиблого ОСОБА_7 відмовились від своїх часток страхових виплат на користь позивача, суд приходить до висновку, що особою, яка має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, а також щодо понесених витрат на лікування та поховання, в межах Закону є син загиблого ОСОБА_1 . Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо непередбаченості діючим законодавством передання права вимоги страхового відшкодуванні іншій особі, оскільки дружина і син загиблого, скориставшись своїм абсолютним правом на отримання відповідного страхового відшкодування моральної шкоди, у встановлений законом строк відмовились від своїх часток на користь позивача, а відповідачем, в свою чергу, не наведено належних та допустимих доказів, що дане передання права вимоги заборонено чинним законодавством.

Судом установлено, що факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами та ніким у справі не оспорюється.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки.

Відтак, Законом чітко врегульовано порядок одержання Страховиком необхідної йому інформації від органів досудового розслідування та суду, тому даний обов`язок не повинен покладатись на потерпілих, адже відповідно до вимог ст. 35 Закону, чітко визначено перелік документів, які слід заявнику долучити до заяви про виплату страхового відшкодування, а ряд листів із вимогами страховика суперечить нормі вищевказаної статті.

Разом із тим, як вказав Верховний Суд України в своїй постанові від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування, а на позивача законом не покладається обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, а він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Такої ж позиції притримується Верховний Суд, про що вбачається із його постанов від 05.12.2018 року в справі №757/59802/16-ц, від 10.01.2019 року в справі №500/2095/15-ц, від 01.07.2020 року в справі №554/858/19.

При цьому, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому, відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для незадоволення вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, пунктом 36.2 статті 36 цього Закону визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в справі №242/1930/21 від 16.02.2022.

28.11.2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинення кримінального правопорушення за яким внесені до ЄРДР 17.09.2023 року за №0001128 (а.с.27-32). Даний обвинувальний акт затверджено прокурором Нікопольської окружної прокуратури Богданом Сушайло, та направлено на розгляд до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, вироку по даній кримінальній справі на даний момент не винесено.

Тобто, вказаний документ містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент подачі позову вирок у кримінальній справі не ухвалений, також розмір шкоди чітко передбачений у п. 27.3 та п. 27.4 Закону.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Враховуючи вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Положення статті 35 Закону не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника, в тому числі вироку суду, яким встановлено вину водія транспортного засобу в скоєнні ДТП чи будь-яких інших документів на підтвердження обставин ДТП.

Тобто, до заяви про виплату страхового відшкодування позивачем надано Страховій компанії всі належні та наявні документи, які передбачені ст. 35 Закону.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

За наведених обставин, суд враховує законодавчі приписи ст. 27.2 Закону, яка є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини, положення ст. 1200 ЦК України, враховуючи максимально встановлені ліміти для загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) моральної шкоди для сина потерпілого, становитиме 80 400,00 гривень (6 700 грн. х 12 = 80 400 грн.), а тому суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування витрат на лікування та поховання потерпілого, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

В наданій позивачем довідці ЛКК від 06.02.2024 року вбачається повний перелік медикаментів та їх кількість, використаних під час стаціонарного лікування ОСОБА_3 в медичному закладі, та які позивач придбав за власні кошти (а.с.54). Дана довідка підписана головою ЛКК, завідуючим відділенням та лікуючим доктором, скріплена печаткою, а тому не викликає у суду сумнівів щодо дійсності викладених в ній фактів. Згідно наданих фіскальних чеків (а.с.43-52) встановлено, що загальний розмір понесених витрат на лікування ОСОБА_3 з моменту ДТП до настання його смерті, становив 44 873,70 грн. Відповідачем, після проведення аналізу зазначених чеків, зауважено, що розмір дійсно понесених витрат складає 32 892,16 грн., інші позиції в даних чеках не зазначені в медичних документах. Суд погоджується з даними твердженнями, та частково задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до п.27.4 Закону Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Так, позивачем на підтвердження понесених ним витрат на поховання надано товарний чек б/н від 30.10.2023 року та накладна б/н від 30.10.2023 року, видані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 . Суд критично оцінює заперечення відповідача щодо неналежності оформлення даних доказів, оскільки і чек, і накладна є первинними документами, які скріплені печаткою, містять інформацію щодо платника коштів та дати понесення відповідних витрат. А отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання відповідачем, як страховиком, грошового зобов`язання, суд приходить до таких висновків.

Пунктом 36.1 статті 36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до вищенаведеної статті страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. 5 пункту 36.2. ст. 36 Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня отримання позивачем відповідної заяви.

В порушення наведених норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблого вимоги про відшкодування моральної шкоди та витрат на лікування та поховання, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у їх задоволені, вирішив у не визначений Законом спосіб призупинення розгляду заяви про виплату страхового відшкодування через відсутність документального підтвердження даних про винну особу, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що: «правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Виплата страхового відшкодування - це страхова виплата грошової суми, яка виплачується страховиком за умовами страхування при настанні страхового випадку. Отже, виплата страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням.

Особливості цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань обумовлені їх специфічними ознаками, до яких, серед інших, належать наступні: цей вид зобов`язань включає в себе обов`язок сплатити гроші та має на меті погашення грошового боргу; встановлюються спеціальні правила відповідальності за порушення грошових зобов`язань у вигляді нарахування процентів річних та інфляційних втрат як плати за безпідставне користування чужими грошовими коштами; специфічним є вплив прострочення на зміст грошового зобов`язання, оскільки останнє у разі прострочення все одно залишається грошовим.

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Як зазначено в постанові Верховного суду від 4 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Статтею 20 Закону встановлено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 992 Цивільного кодексу встановлено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц виснувала про те, що до правовідносин про невиплату страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України. Отже, суд вважає, що на позивачів у цій справі поширюються положення частини другої статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №337/5617/19, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)».

Як вбачається із матеріалів справи, заява про виплату страхового відшкодування надіслана в інтересах позивача до відповідача, як страховика, 01.12 2023 року, зважаючи на сплив 90-денного строку для прийняття страховиком рішення у страховій справі, отже строк, із якого розпочато неправомірне нездійснення страхового відшкодування (тобто порушення грошового зобов`язання) у цьому випадку буде з 29 лютого 2024 року. Натомість, останнім днем розрахунку позивачі визначають 06 грудня 2024 року (нарахування штрафних санкцій згідно заяви про збільшення позовних вимог від 13.12.2024 року).

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивач довів підставність заявлених вимог щодо стягнення із відповідача штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Наданий представником позивача розрахунок сум, які підлягають стягненню на користь позивача, суд приймає до уваги, оскільки представником відповідача не спростовано доводів щодо визначеного розміру інфляційних збитків, пені та 3% річних, як і не було надано свого контррозрахунку цих штрафних санкцій.

Відтак, стягненню із відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 підлягає страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 400,00 грн., витрат на лікування в сумі 32 892,16 грн., витрати на поховання в сумі 39 500,00 грн., а також через прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем, на користь останнього слід стягнути пеню у розмірі 34 066,74 грн., 3% річних у розмірі 3 808,70 грн., інфляційні втрати у розмірі 12556,36 грн., а всього разом - 50 431,80 грн.

Водночас, щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, яку необхідно стягнути з позивача на користь відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Частинами першою та другою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує,що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Так, стороною позивача надано ордер адвоката №1277509 (а.с.56) та договір про надання правничої допомоги від 25.03.2024 року, в п.6.2 якого зазначено, що вартість послуг за надання правничої допомоги становить 10 000 грн. (а.с.57-59).

Водночас, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Відповідно до частин 4-6 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Враховуючи наявні у справі докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, обсягу наданих послуг і виконаних робіт, а також їх вартості, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі.

Оскільки позивач при звернені до суду був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави, на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 2032,24 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,247,263 - 265,268,279,280-284,352,354 ЦПК України, ст.ст.1166,1187,1188,1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник позивача адвокат Ільків Микола Миколайович, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 80 400,00 (вісімдесят тисяч чотириста грн. 00 коп.), страхове відшкодування витрат на лікування в сумі 32 892,16 грн. (тридцять дві тисячі вісімсот дев`яносто дві грн. 16 коп.), страхове відшкодування витрат на поховання в сумі 39500,00 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот грн. 00 коп.), а всього 152 792,16 (сто п`ятдесят дві тисячі сімсот дев`яносто дві грн. 16 коп.).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 34 066,74 грн. (тридцять чотири тисячі шістдесят шість 74 коп.), три відсотки річних в розмірі 3 808,70 (три тисячі вісімсот вісім грн. 70 коп.), інфляційні витрати в сумі 12 556,36 (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість грн. 36 коп.), а всього разом 50 431,80 (п`ятдесят тисяч чотириста тридцять одна грн. 80 коп.).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) втрати на правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч грн.)

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь держави судовий збір в сумі 2 032,24 грн.

В іншому відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складання.

Суддя: О. В. Рунчева