Справа № 307/5074/24
Провадження № 2/307/1250/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бряник М.М.,

секретар судового засідання Скирчук В.Й.,

за участю:

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача, адвоката - Рішко П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ФОП ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що 26 вересня 2024 року нею було укладено усний договорів купівлі-продажу з ФОП ОСОБА_1 . Предметом договору був килимовий виріб загальною вартістю 7899 грн (сім тисяч вісімсот девяносто девять грн 00 коп). Договір був укладений шляхом оформлення замовлення на сторінці продавця в мережі Інстаграм за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 =. Були визначені істотні умови договору: предмет - килимовий виріб в розмірі 3*4 м., ціна - 7899 грн (сім тисяч вісімсот девяносто девять грн 00 коп), сума передоплати 2300 грн (дві тисячі триста грн 00 коп), строк доставки - 27 вересня 2024 року.

Вказана інформація підтверджується листуванням позивача з відповідачем в чаті мережі Інстаграм, копія якого додається до позовної заяви.

Позивачка зазначає, що підтвердженням укладеного договору з боку відповідача було направлення реквізитів на проведення передоплати за товар в розмірі 2300 грн (дві тисячі триста грн 00 коп). Спочатку способом оплати відповідач вказав поповнення карти фізичної особи ОСОБА_1 , але позивачка відмовилась і попросила надати для оплати реквізити ФОП. При проведенні оплати вказала призначенням платежу оплату за товар.

Платіж позивачкою було здійснено з використанням системи онлайн банкінгу з картою, що оформлена на її ім`я в АТ "Універсал Банк". Згідно платіжної інструкції N?7B2B-9329-Х3ХМ-КЕ97 від 26.09.2024 р. транзакція проведена банком о 10:59 год. Доказом проведеної оплати є копія квитанції банку про проведене списання коштів з рахунку позивача, що додана до позовної заяви.

Після оплати позивачка надіслала відповідачу зазначену квитанцію на підтвердження виконання своїх зобовязань за договором. І ще раз звернула увагу відповідача, що строк доставки товару 27 вересня 2024 року є єдиним з можливих, так як позивачка планувала поїхати з міста і попередила, що інша дата є неприйнятною, так як після 27 вересня 2024 р у неї не буде можливості отримати товар у відділенні Нової пошти в м. Києві.

Позивачка вказує, що ввечері 26 вересня 2024 року відповідач відправив їй ТТН, за номером якої в особистому кабінеті Нової пошти вона побачила, що дата доставки товару зазначена 29 вересня 2024 року і відправником є не відповідач. Після цього вона одразу написала відповідачу і повідомила, що не зможе прийняти товар і так як порушено істотну умову договору - строк доставки, і виконувала зобовязання за Договором чомусь не сторона договору, вона в односторонньому порядку змушена була розірвати договір. Враховуючи те, що передоплата, не була визначена договором сторін як завдаток, вона автоматично вважається авансом. Тому позивачка уточнила у відповідача, коли буде повернуто авансовий платіж за договором, в зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку.

Відповідач надіслав на вимогу повернення авансу наступне повідомлення: «Ми не повернемо вам аванс, тому що ми згаяли свій час та кошти, щоб спеціально відправити ваш килим».

Хоча при укладенні усного договору відповідач зазначав, що ціна договору - це вартість предмету договору, а не будь-які додаткові послуги відповідача.

Позивачка вказує, що вона ще неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернення коштів, надсилала реквізити для повернення. Відповідач відправив скрін ТТН Нової пошти з сумою 1128 грн. і зобов`язав її оплатити їх, після чого поверне суму авансового платежу.

Але так як відповідач порушив істотні умови договору, що мало наслідком вимушене розірвання договору в односторонньому порядку, позивачка вказує, що не має перед відповідачем жодних зобов`язань по відшкодуванню будь-яких витрат.

08.10.2024 року позивачка знову звернулася до відповідача, знову була відповідь про необхідність оплати послуг Нової пошти в розмірі 1128 грн., на що відповідач сказав, що поверне різницю коштів тільки у разі вирішення питання в судовому порядку.

Посилаючись на положення статті 692 ЦК України та умов оспорюваного договору вказує, що обов?язок сплатити кошти за товар так і не настав, адже позивачці не був переданий ні товар, ні товаророзпорядчі документи на нього. Позивачка зауважує, що від відповідача на її адресу навіть не було оформлено жодне відправлення Новою поштою.

Посилаючись на положення частини 1 статті 1166 , ч.1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 22 ЦК України, зазначає про те, що неправомірними діями відповідача їй була завдана майнова та моральна шкода.

Зазначає, що так як вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку (дитині 1 рік 8 місяців), оцінює моральну шкоду, завдану їй даною ситуацією значною, адже їй довелося витрачати час, здебільшого в нічні години, для вирішення питань з відповідачем шляхом досудового врегулювання та підготовки позовної заяви. Значне нервове напруження та виснаження, що було повязано з даною ситуацію, негативно вплинуло на стан її ментального, психічного та фізичного здоровя. Позивачка вказує, що перебуває в періоді лактації, тому вказане нервове напруження вплинуло також на її дитину, адже гормони стресу передалися і їй. Вона не мала деякий час можливості повноцінного догляду за дитиною, так як змушена була використати цей час на врегулювання ситуації. Як наслідок через зниження захисних сил організму внаслідок стресу позивачка та дитина захворіли спочатку на ГРВІ, а потім приєдналася коронавірусна хвороба. Зазначає, що їй також довелося звертатися неодноразово за професійною допомогою до психолога для відновлення психоемоційного стану після ситуації, що виникла.

Саме тому розмір моральної шкоди, завданої діями відповідача по невиконанню зобов`язань за договором вона оцінює сумою 20 000 грн (двадцять тисяч грн 00 коп).

У зв`язку з вищенаведеним, просить розірвати договір купівлі-продажу килимового виробу від 26.09.2024 р., стягнути з відповідача суму передоплати у розмірі 2300 грн (дві тисячі триста грн грн. 00 коп.) та суму завданої моральної шкоди в розмірі 20 000 грн (двадцять тисяч грн 00 коп), звільнити її від сплати судового збору за подачу позовної заяви майнового характеру в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп), завданої порушенням прав споживача, звільнити її від сплати судового збору за відшкодування моральної шкоди в розмірі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп), завданої порушенням прав споживача.

07.04.2025 року від представника відповідача, адвоката Рішко П.М. надійшов до суду відзив на вказану позовну заяву. У даному відзиві зазначає, що відповідачем не було порушено прав позивачки, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». Вказує, що 26.09.2024р. о 10.14. позивачкою було замовлено у відповідача придбання килимового виробу через соціальну мережу Інстаграм.

Згідно з умовами договору передбачалася попередня оплата у розмірі 30,50 або 100% вартості товару. 26.09.2024р. об 11.14. відповідачем було отримано попередню оплату товару у сумі 2300 грн. 26.09.2024р. о 18 год. 43 хв. відповідачем було здійснено відправку замовлення через відділення Нової пошти 1 у с. Бедевля Тячівського району. При цьому, відповідачем не було взято на себе зобов?язання в частині того, що товар буде доставлений позивачці саме не пізніше 27.09.2024 р., оскільки строки та вартість доставки товару залежать від умов надання таких послуг транспортною організацією.

Відповідач взяв на себе зобов?язання відправити товар з використанням послуг ТОВ «Нова пошта» у день його замовлення та попередньої часткової оплати. Згідно із загальнодоступною інформацією, що розміщена на сайті Нової пошти https://novaposhta.ua, строки пересилання ТОВ "Нова пошта" поштових відправлень зі способом (типом) послуги "Відділення - Відділення", за умови прийняття до відділення до 18.00., з м. Мукачево Закарпатської області, яке є найближчим до відділення, Нової пошти у с. Бедевля Тячівського району, до якого відповідачем було здано товар для відправлення позивачці, до м. Київ, у якому проживає позивачка, становить 2 (два) дні.

Відповідач зі свого боку, виконав у повному обсязі свої зобов?язання, відправивши позивачці товар у день його замовлення та здійснення попередньої часткової оплати, тобто 26 вересня 2024 року. Таким чином, зобов?язання щодо відправки килимового виробу були виконані відповідачем належним чином та без допущення порушення прав позивачки.

Поряд з цим, позивачка 27.09.2024р. о 00 год. 32 хв. відмовилася від посилки, що слід розцінювати як розірвання договір в односторонньому порядку.

Представник відповідача зазначає, що відсутні правові підстави також і для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, так як позивачкою у позові не доведено, що їй заподіяно моральну шкоду недоліком продукції у розумінні законодавства, про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону «Про захист прав споживачів», а тому правових підстав для покладення на відповідача обов?язку щодо відшкодування моральної шкоди немає.

Доводи позивачки про заподіяння їй моральної шкоди внаслідок нервового напруження, викликаного діями відповідача, пов?язаної з цим хвороби її та дитини на ГРВІ та коронавірусну хворобу, та необхідності звернення за професійною допомогою відновлення психоемоційного стану, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою не доведено наявність протиправної поведінки відповідача, його вини, причинного зв`язку між протиправними діями відповідача та моральною шкодою.

З огляду на вищезазначене представник відповідача, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 5 березня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Постановленою в судовому засіданні 20.03.2025 ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області уточнено анкетні дані відповідача, а саме ФОП ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. 23.04.2025 та 27.05.2025 подала до суду заяви, у яких просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказав, що позов є безпідставним та просив у задоволенні такого відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача, адвокат Рішко П.М. зауважив, що у даній справі відсутній предмет спору, оскільки договір купівлі- продажу між сторонами розірваний.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів суд приходить до наступного висновку.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1, 2-3 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, є договором, укладеним на відстані.

Права споживача в разі укладення договору на відстані регулюються статтею 13 Закону України "Про захист прав споживачів", яка є спеціальною для такого виду договорів.

Згідно з частинами першою-третьою статті 13 Закону України "Про захист прав споживачів" положення цієї статті не застосовуються до договорів, укладених на відстані, які стосуються: 1) правочинів з нерухомим майном, крім оренди такого майна; 2) правочинів з цінними паперами; 3) фінансових послуг; 4) продажу товарів торговельними автоматами; 5) телекомунікаційних послуг; 6) правочинів, здійснених на аукціоні, якщо участь у ньому можлива і без використання засобів дистанційного зв`язку, 7) надання платіжних послуг.

Перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. У разі ненадання такої інформації суб`єкт господарювання несе відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Інформація, підтверджена таким чином, не може бути змінена продавцем (виконавцем) в односторонньому порядку. Підтвердження інформації не вимагається, якщо послуга надається засобами дистанційного зв`язку і оплачується через оператора електронних комунікацій.

За змістом частин четвертої, сьомої статті 13 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою-дев`ятою статті 12 цього Закону.

Відповідно до частин п`ятої-дев`ятої статті 12 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості. Якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв`язку з поверненням продукції. Для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору. Зменшення вартості продукції внаслідок відкриття упаковки, огляду чи перевірки продукції не позбавляє права споживача на розірвання договору. У разі коли продавець (виконавець) або третя особа надала споживачеві кредит на суму коштів за договором, укладеним поза торговельними або офісними приміщеннями, такий кредит втрачає чинність у момент розірвання договору. Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що повернення придбаних за договором речей продавцю, свідчить про розірвання договору та повернення споживачеві одержаних коштів та відшкодування витрат, понесених споживачем у зв`язку з поверненням продукції. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця).

Судом встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 являється фізичною особою-підприємцем по здійсненню роздрібної торгівлі килимами, килимовими виробами, покриттям для стін і підлоги в спеціалізованих магазинах (основний) та роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (а.с.99).

З довідки АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 від 26.11.2024 р. наданої ФОП ОСОБА_1 вбачається, що йому 26.11.2024 року відкрито рахунок НОМЕР_2 , валюта UAН (Українська гривня) (а.с.74).

26 вересня 2024 року між сторонами було укладено на відстані усний договорів купівлі-продажу. Предметом договору був килимовий виріб загальною вартістю 7899 грн (сім тисяч вісімсот девяносто девять грн 00 коп).

З копій листування позивачки і відповідача вбачається, що всі істотні умови щодо замовлення, сторони узгодили між собою з використанням соціальної мережі Інстаграм, шляхом листування позивача з відповідачем та працівниками його підприємства (а.с.31-50).

Були визначені істотні умови договору: предмет - килимовий виріб в розмірі 3*4 м., ціна - 7899 грн (сім тисяч вісімсот девяносто девять грн 00 коп), сума передоплати 2300 грн (дві тисячі триста грн 00 коп), строк доставки - 27 вересня 2024 року.

Всі ці обставини, окрім такої істотної умови договору, як строк доставки 27 вересня 2024 року, відповідачем не заперечуються.

З наявної в матеріалах справи переписки сторін від 26.09.2024 вбачається, що сторона покупець також вела мову про те, що, - «вона буде їхати з міста, тому може забрати товар тільки, якщо прийде завтра тобто 27.09.2024». У відповідь на це продавець відписав, - « ОСОБА_3 . Ми можемо і сьогодні надіслати», «Якщо потрібно». (а.с. 35). В судовому засіданні відповідач, пояснював, що не сприймав цю переписку, як узгоджену з покупцем істотну умову договору, щодо строків доставки придбаного нею килиму.

В судовому засіданні також встановлено, що згідно платіжної інструкції №7B2B-9329-X3XM-KE97 від 26.09.2024 року ОСОБА_2 перерахувала грошові кошти в розмірі 2 300 гривень отримувачу ФОП ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 на номер рахунку НОМЕР_4 , де у призначенні платежу зазначено - оплата за товар (а.с.7, 58).

Факт зарахування цих коштів на рахунок відповідача 26.09.2024 о 11:14, стверджується випискою АТ КБ "Приват Банк" від 04.04.2025 року №HFACEP377MKQ62AJ (а.с.98).

В подальшому, згідно експрес-накладної ТОВ "Нова пошта" №1086 від 26.09.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 , яка як ствердив відповідач є працівником його підприємства, відправила замовлення одержувачу ОСОБА_2 , м. Київ, відділення №38 о 12:00, 26.09.2024 року (а.с.94).

Відтак, станом на 26.09.2024 сторони виконали умови договору в частині: з боку покупця щодо авансового платежу та з боку продавця, щодо надіслання товару покупцю.

З інформації щодо строків пересилання ТОВ "Нова пошта" поштових відправлень зі способом (типом) послуги "Відділення-Відділення" вбачається, що пересилання поштових відправлень з м. Мукачів до м. Київ триває два дні (а.с.97). Відтак судом встановлено, що за умов відправки товару з с. Бедевля, Тячівського району, Закарпатської області 26.09.2024, такий міг прибути до м. Київ тільки 28.09.2024, а не 27.09.2024, як про це зауважувала позивачка у переписці з відповідачем.

З відстеження маршруту за №1086 вбачається, що:

- о 18 год. 40 хв. 26.09.2024 товар на відправку його покупцю прийнято у відділенні №1 Бедевлі, що в Тячівському районі, Закарпатської області;

- вже майже через шість годин після прийняття товару на відправку, а саме о 00:32 год. 27.09.2024 отримувач відмовився від посилки та про це повідомлено відправнику.

- в свою чергу на ранок цього дня, а саме о 8 год. 44 хв. 27.09.2024 відправник створив заявку на повернення товару.

При цьому, з деталей цього маршруту видно, що не дивлячись на подання відповідачем о 8 год. 44 хв. 27.09.2024 надавачу поштових послуг, заявки на повернення товару, такий все рівно було відправлено з відділення №1, що у с. Бедевля, Тячівського району в напрямку м. Мукачево.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що обома сторонами, вчинено дії щодо розірвання укладеного між ними договору купівлі продажу. При цьому такі дії передували у часі, а саме за 9 год. 45 хв. до відправки товару надавачем поштових послуг. Про це свідчить подання відправником товару заявки на його повернення о 8 год. 44 хв. 27.09.2024 та фактичне відправлення товару 27.09.2024 о 18 год. 29 хв. (а.с.96).

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки ТОВ "НоваПей" № від 30.09.2024 року платник ОСОБА_4 оплатила за послуги доставки товару згідно замовлення за №1086 - 658 гривень та №2317 - 470 гривень, в загальному - 1128 грн. (а.с.95).

Разом з цим, як вбачається з наведених фактично встановлених обставин справи, не дивлячись на те, що обидві сторони договору дійшли згоди щодо розірвання такого та повернення товару, який ще не було відправлено позивачці, між ними виник спір, щодо понесених відповідачем витрат, пов`язаних з наданням ТОВ «Нова Пошта», послуг доставки товару.

Саме з цих підстав, відповідач і на час розгляду справи, продовжує утримувати отриманий ним від позивачки, авансовий платіж у розмірі 2300 грн. Цими витратами, відповідач виправдовував свої дії щодо утримання у себе цих коштів. Разом з цим, а ні він, ні його представник, не спромоглися пояснити правомірність утримання коштів, які становлять різницю між наданим позивачкою авансовим платижем у розмірі 2300 грн. та витратами за доставку товару у розмірі 1128 грн., що становить 1172 грн.

З огляду на розірвання сторонами договору купівлі продажу, певною мірою для вирішення даного спору, не впливає встановлення обставин, щодо досягнення сторонами такої істотної умови договору, як плата за доставку та умови такої. Оскільки розірвання договору купівлі продажу товару, відбулося до фактичної відправки предмету договору, а питання щодо надання послуг доставки та її оплати, виникають в рамках правовідносин між замовником, у даному випадку ФОП ОСОБА_1 та надавачем цих послуг ТОВ «Нова пошта». При цьому, позивач ОСОБА_2 не являється учасником цих правовідносин, та в силу вимог статті 12 Закону України "Про захист прав споживачів" не несе обов`язку щодо сплати послуг пов`язаних з доставкою їй товару.

Згідно з ч.1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч.4, 5 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом, а якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постановах ВП ВС від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, про те що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

У п. 3 ч.3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення ч.3 ст. 651, ч.4 ст. 653, п. 3 ч.3 ст. 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч.3 ст.1212 ЦК України.

Окільки, судом встановлено, що договір купівлі продажу килиму, який укладено між покупцем та продавцем 26.09.2024 розірвано 27.09.2024, відтак правова підстава, на якій позивач передала кошти відповідачу у сумі 2300 грн. відпала унаслідок розірвання договору купівлі-продажу та повернення килиму у власність продавця. Таким чином оспорювана сума вважається отриманою продавцем безпідставно у розумінні ст.1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню позивачці.

З огляду на зазначене вимоги позивачки про стягнення з відповідача на користь позивачки суми передоплати у розмірі 2300 грн., підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивачки про розірвання договору купівлі продажу килимового виробу від 26.09.2024, то у цій частині, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки судом встановлено, що укладений між сторонами 26.09.2024 року договір було розірвано 27.09.2024 про, що в судовому засіданні зазначав і представник відповідача.

Розглядаючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступних мотивів та норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд визнає аргументованими доводи позивачки ОСОБА_2 щодо спричинення їй моральної шкоди внаслідок душевних страждань у зв`язку із тим, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, і їй довелося витрачати час, для вирішення питань з відповідачем шляхом досудового врегулювання та підготовки позовної заяви.

Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду позивачкою доведено, що внаслідок саме неправомірних дій ФОП ОСОБА_1 вона відчувала значне нервове напруження та виснаження, що було пов`язано з даною ситуацією та негативно вплинуло на стан її ментального, психологічного та фізичного здоров`я. Також, позивачці довелося звертатися за професійною допомою до психолога для відновлення психо-емоційного стану.

Разом з цим, згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_5 виданого Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вбачається, що позивачка має на утриманні малолітнього сина (а.с.51).

Згідно договору про надання психотерапевтичних послуг від 11.10.2024 року укладеного між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , вбачається, що позивачка зверталася за отриманням послуг з психологічного консультування, який складається з окремих зутрічей ("Сесії"), який рекомендований психологом виходячи з інформації про характер порушень (проблем) у клієнта, які були отримані за результатами попередньої співбесіди (діагностики) (а.с.52-57).

З платіжних інструкцій №5ННМ-КАМП-Н0СК-32ТМ від 11.10.2024, №9211-5ХАЕ-2ЕС8-862Х від 25.10.2024, №С1А8-ЕМНМ-70ХН-С4С8 від 01.11.2024, №АВ39-6411-10СТ-РМВ9 від 12.11.2024 вбачається, що ОСОБА_2 перерахувала грошові кошти в розмірі 4500 гривень отримувачу ФОП ОСОБА_6 , за консультаційні послуги (а.с.60-62).

Разом з цим суд не знаходить причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та хворобою дитини позивачки на ГРВІ та коронавірусної хвороби, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, а тому ці доводи позивачки в обгрунтування завданої їй матеріальної шкоди, суд до уваги не бере.

Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, порушень її прав, суд вважає справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачці моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову ОСОБА_2 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 грошових коштів сплачених за договором купівлі продажу килимового виробу від 26.09.2024 у сумі 2 300,00 (дві тисячі триста) гривень та завданої моральної шкоди у розмірі 5000 грн., у зв`язку з цим такі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При винесенні судового рішення, у відповідністю з ст. 141 ЦПК України, суд також вирішує питання щодо розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 гривень за позовну вимогу майнового характеру та 3028 гривень за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 551, 610-612, 651, 1212 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі в частині позовної вимоги ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 щодо розірвання договору купівлі продажу килимового виробу від 26.09.2024 укладеного між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В іншій частині позовних вимог, позов задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти сплачені за договором купівлі продажу килимового виробу від 26.09.2024 у сумі 2 300,00 (дві тисячі триста) гривень.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму завданої моральної шкоди в розмірі 5000,0 гривень (п`ять тисяч гривень).

В решті позовних вимог позивачки, відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1211,20 (одну тисячу двісті одинадцять гривень, двадцять копійок) судового збору за позовну вимогу майнового характеру про відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 3028,0 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень) судового збору за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце знаходження фізичної особи підприємця: АДРЕСА_2 .

Головуючий Бряник М.М.