Справа № 461/4457/23 Головуючий у 1 інстанції Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/4015/24 Доповідач в 2-й інстанції Шеремета Н. О.
Провадження № 22-ц/811/311/25
УХВАЛА

18 червня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові заяву ОСОБА_1 про відвід суддям Шереметі Надії Олегівні, Ванівському Олегу Михайловича та Цяцяку Роману Павловичу у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2024 року та на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2024 року, для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2024 року та на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 29024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи Орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини, визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Шеремети Надії Олегівни, суддів: Ванівського Олега Михайловича, Цяцяка Романа Павловича.

23 квітня 2025 року колегією суддів ухвалено заслухати в судовому засіданні, 28 травня 2025 року, думку дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 травня 2025 року на адресу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради надіслано лист з проханням забезпечити явку психолога в судове засідання, яке відбудеться 28 травня 2025 року о 11 год. 00 хв.

В судовому засіданні, 28 травня 2025 року, колегією суддів заслухано думку дитини, ОСОБА_4 , та оголошено в судовому засіданні перерву до 18 червня 2025 року 11 год. 00 хв.

17 червня 2025 року, за день до судового засідання, надійшла заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів від розгляду даної справи.

В обґрунтування заяви про відвід покликається на те, що в судовому засіданні 28 травня 2025 року колегією суддів з`ясовувалась думка дитини, ОСОБА_4 , щодо місця її проживання, без участі сторін (батьків) та їх представників в присутності психолога ОСОБА_5 , яка входила до складу комісії з питань захисту прав дитини при Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради.

Зазначає, що у висновку психолога, доктора філософії з галузі права, сертифікованого психолога у процесуальних діях за участі дитини ОСОБА_6 від 13 червня 2025 року здійснено психологічне дослідження запису заслуховування думки ОСОБА_4 в судовому засіданні 28 травня 2025 року. Вказує, що під час заслуховування думки дитини психологом зафіксовано численні приклади навідних, сугестивних та маніпулятивних питань з боку суддів і психолога, що можуть сформувати внутрішній конфлікт у дитини, схиляння до позитивної відповіді, заперечення досвіду дитини, підміна смислів і перекладання відповідальності на дитину.

Вказує, що психолог прийшов до висновків, що процедура заслуховування думки ОСОБА_4 не відповідає ключовим принципам правосуддя, дружнього до дитини (зокрема Керівним принципам Ради Європи), а також принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, під час заслуховування ОСОБА_4 були зафіксовані ознаки як психологічного впливу, так і тиску з боку учасників, які брали участь у процесі, в межах своїх вікових можливостей (9 років) дитина демонструвала послідовну позицію щодо небажання проживати з батьком, посилаючись на особистий досвід страху, недовіри та психологічного дискомфорту. Проте в умовах тиску та знецінення переживань вона почала демонструвати захисні реакції (зміна тону, мовчання, уникнення відповідей). Поведінка дитини свідчила про наявність психоемоційної напруги та відчуття небезпеки, що безпосередньо впливало на якість та характер її відповідей.

Стверджує, що твердження адвокатів позивача про те, що дитина не має власності позиції (думки), а транслює лише думку матері, є явно надуманими, а підтримання такої позиції колегією суддів, намагання вплинути на думку дитини є порушенням принципу верховенства права з його складовими - безсторонності розгляду суддею справи, повага до учасників процесу, дотримання суддівської етики, забезпечення прав малолітньої дитини у судовому процесі.

Вважає, що для заслуховування думки мав бути залучений представник Комунальної установи змішаного типу «Львівський міський центр надання соціальних послуг та реабілітації «Джерело», оскільки залучений судом психолог школи ОСОБА_5 була явно некомпетентною в питанні з`ясування думки дитини, оскільки дитина перебувала на одинці без належного психологічного супроводу, однак жодного разу психолог не зняв питання, які могли вплинути на дитину, з урахуванням її віку.

Вважає, що згідно віку та життєвої ситуації дитини ОСОБА_4 оперування нею словом «адвокат», «суд» жодним чином не свідчить про неправомірний вплив матері на дитину, а відтак, на думку заявника, суд є упередженим не лише до висловлювань емоцій дитини, достовірності повідомлених нею подій, а явно та безпідставно упередженим до відповідачки. На думку заявника, вищенаведені порушення, допущені колегією суддів при з`ясуванні 28 травня 2025 року думки дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності вищезазначених суддів. З наведених підстав просить заяву про відвід колегії суддів задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заявленого відводу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого відводу з огляду на таке.

Порядок вирішення заявленого відводу судді визначений статтею 40 ЦПК України.

Частиною другою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до частини 7 статті 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Враховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що заява про відвід подана ОСОБА_1 за день до визначеного судом судового засідання, тобто в термін менше, ніж за три робочих дні до судового засідання, то відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід вирішується даним складом суду.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (заява № 33958/96) та у п. 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02).

Підстави для відводу судді визначені ст.ст. 36, 37 ЦПК України, в редакції, чинній на момент розгляду даної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Стаття 37 ЦПК України передбачає недопустимість повторної участі судді в розгляді справи.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані «справа Гаусшильдта» (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

Статтею 48 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.

На думку колегії суддів, ОСОБА_1 не навела жодних обставин, які б свідчили про упередженість суддів Шеремети Надії Олегівни, Ванівського Олега Михайловича та Цяцяка Романа Павловича під час розгляду справи, зокрема під час заслуховування думки дитини 28 травня 2025 року, а її припущення про можливі мотиви та дії як колегії суддів, так і окремого судді колегії, не можуть бути підставою для відводу суддів, оскільки такі не підтверджують наявність обставин, що викликають сумніви в неупередженості чи об`єктивності суддів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме ОСОБА_1 було заявлено клопотання про з`ясування судом думки дитини, ОСОБА_4 , та таке задоволено судом, а наведені заявником підстави для відводу колегії суддів від розгляду цієї справи не є підставами у розумінні наведених вище норм закону, що можуть слугувати для відводу суддів, оскільки підстави для відводу, зазначені заявником у заяві про відвід, не свідчать про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів Шеремети Надії Олегівни, Ванівського Олега Михайловича та Цяцяка Романа Павловича та їх заінтересованість у результаті розгляду даної справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви Марчак Алли Олександрівни про відвід суддів Шеремети Надії Олегівни, Ванівського Олега Михайловича та Цяцяка Романа Павловича від розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви Марчак Алли Олександрівни про відвід суддів Шеремети Надії Олегівни, Ванівського Олега Михайловича та Цяцяка Романа Павловича від розгляду справи - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк