Справа № 752/6552/25
Провадження №: 4-с/752/61/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кирильчук І. А.,

за участю секретаря Замай А. О.,

за участю:

представника заявника - адвоката Крупського В. В.,

представника стягувача (в режимі відеоконференції) - Васильєва Е. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Крупським Владиславом Валерійовичем, на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), стягувач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Крупський В. В. звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), стягувач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), в якій просив:

1)визнати неправомірною бездіяльність уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 ;

2)зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт та заборону відчуження з майна боржника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: НОМЕР_2 від 03.02.2016, номер запису про обтяження: 13431619 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28444984 від 25.02.2016, видавник: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна даний запис про арешт нерухомого майна.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (правонаступником якого є Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - орган державної виконавчої служби, виконавча служба) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа від 18 жовтня 2015 року № 752/6854/15-ц, що видав Голосіївський районний суд міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» (далі - стягувач) боргу в розмірі 270 112,33 долари США, що за курсом НБУ станом на 03 квітня2 2015 року складає 6 347 639,84 грн. У межах даного виконавчого провадження 25 лютого 2016 року Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № НОМЕР_2, виданої 03 лютого 2016 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві було накладено обтяження (індексний номер: 28444984) та вчинено арешт нерухомого майна (на все нерухоме майно) заявника.

У той же час, 22 червня 2016 року державним виконавцем відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на час прийняття рішення) було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу - фінансовій установі. Станом на сьогоднішній день (на 2025 рік) вказаний виконавчий документ до виконання не пред`являвся, у відділі відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження стосовно скаржника. Проте, арешт нерухомого майна досі є нескасованим, таким, що порушує права та інтереси заявника, порушує її право власності.

Крім того, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2022 року було скасовано заочне рішення від 27 квітня 2023 року у справі № 752/6854/15-ц, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. В подальшому, після перегляду вказаної справи, рішенням Голосіївського районного суду від 27 квітня 2023 року у справі № 752/6854/15-ц було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 .

Враховуючи дані обставини, з метою зняття арешту з майна та відновлення порушеного права та інтересу ОСОБА_1 представник останньої звернувся до державної виконавчої служби із відповідною заявою. В свою чергу, відповіддю від 10 березня 2025 року № 2801/3.1-25 органом державної виконавчої служби було повідомлено про те, що відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. Також зазначено, що більш детальну інформацію з приводу виконання виконавчих проваджень (як і надання екземплярів відповідних постанов) не виявляється можливим у зв`язку із знищенням документообігу відділу за перебігом терміну зберігання, відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями».

Таким чином, вбачається, що наразі, «завдяки» протиправній, незаконній, неправомірній бездіяльності органу державної виконавчої служби щодо не зняття арешту, скаржник стала заручником ситуації, коли з одного боку, не має жодної заборгованості перед банківською установою (судовим актом відмовлено у стягненні такої заборгованості), а з іншого, має наявний арешт нерухомого майна в межах неіснуючого виконавчого провадження.

Вважаючи, що такою бездіяльністю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) порушено права ОСОБА_1 , остання через свого представника звернулася до суду зі скаргою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19 березня 2025 року скаргу передано на розгляд головуючого судді Кирильчук І. А.

Матеріали справи № 752/6854/15 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості з архіву суду передані у провадження головуючого судді Кирильчук І. А. 15 травня 2025 року.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року прийнято скаргу до розгляду та відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання з розгляду скарги на 30 травня 2025 року на 10 год. 00 хв.

У зв`язку із неявкою у судове засідання представника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) та відсутності даних про його належне повідомлення про дату, час і місце розгляду скарги, судове засідання було відкладено на 05 червня 2025 року на 12 год. 00 хв.

У судовому засіданні, 05 червня 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Крупський В. В. підтримав подану скаргу з наведених у ній підстав та просив її задовольнити в повному обсязі.

На підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року представник стягувача АТ КБ «ПриватБану» - Васильєв Е. В. брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У судовому засіданні представник стягувача заперечував проти задоволення скарги та зазначив, що відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , оскільки зобов`язання за кредитним договором від 04 вересня 2008 року № ZRCWGK, за належне виконання якого ОСОБА_1 поручилася, залишаються не виконаними.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд повідомлено не було, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав, однак це не є перешкодою для розгляду даної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи скарги та пояснення представника заявника та представника стягувача, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 04 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ZRCWGK, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 67 761,88 доларів СШВ на термін до 04 вересня 2018 року, а позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним в порядку, встановленому кредитним договором.

Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність з боржником за невиконання зобов`язань.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 липня 2015 року у цивільній справі № 752/6854/15 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» боргу за кредитним договором № ZRCWGK в розмірі 270 112,33 долари США, що за курсом НБУ станом на 03 квітня 2015 року складає 6 347 639,84 грн.

25 лютого 2016 року Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № НОМЕР_2, виданої 03 лютого 2016 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві було накладено обтяження (індексний номер: 28444984) та вчинено арешт нерухомого майна (на все нерухоме майно) ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

На підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2022 року заочне рішення від 09 липня 2015 року скасовано, справа призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження. У подальшому, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZRCWGK відмовлено.

Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) листом від 04 березня 2024 року № 10762/3.1-24 (сформованого на адвокатський запит Крупського В. В.) повідомило, що «за даними автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа від 18 жовтня 2015 року № 752/6854/15-ц, що видав Голосіївський районний суд міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 270 112,33 долари США, що за курсом НБУ станом на 03 квітня 2015 року складає 6 347 639,84 грн.

22 червня 2016 року державним виконавцем відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на час прийняття рішення) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

За даними автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 52378316 з виконання виконавчого листа від 18 жовтня 2015 року № 752/6854/15-ц, що видав Голосіївський районний суд міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 270 112,33 долари США, що за курсом НБУ станом на 03 квітня 2015 року складає 6 347 639,84 грн.

14 липня 2017 року державним виконавцем відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на час прийняття рішення) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Надати більш детальну інформацію з приводу виконання вказаного виконавчого провадження, в тому числі, надати відповідні постанови, не виявляється можливим у зв`язку із знищенням документообігу відділу за перебігом терміну зберігання, відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями».

Станом на день надання відповіді, виконавчі документи відкриті відносно боржника ОСОБА_1 не перебувають.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні».

Отже, в даному випадку виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на майно, не існує, матеріали провадження знищено за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 391 ЦК України визначає, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності зі статті 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно зі статтею 11 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.

Пунктом 5 частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно статей 50, 55 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Частиною другою статті 57 Закону № 606-ХІV передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до статті 50 Закону №606-ХІV (в редакції станом на час втрату ним чинності) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення містяться в статті 40 чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ.

Згідно з частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VІІІ підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до частини п`ятої статті 59 Закону № 1404-VІІІ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Ураховуючи той факт, що скаржник ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на її нерухоме майно, то вона використала правильний спосіб судового захисту, а саме оскарження бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України (аналогічна правова позиція була викладена в постановах Верховного Суду від 24 травня 2021 року справа № 712/12136/18, від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20, від 14 серпня 2023 року у справі № 927/322/14, від 17 лютого 2025 року у справі № 295/6687/24).

Як зазначено вище, з відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (лист від 04 березня 2024 року № 10762/3.1-24) наразі відкритих виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 на виконанні у державній виконавчий службі не існує.

Жодних належних та допустимих доказів в зворотному, суду не надано.

Отже, безпідставна наявність арешту не нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , порушує права останньої на вільне володіння та розпорядження майном на власний розсуд.

Тому, не зняття державними виконавцями арешту з майна заявника у виконавчому провадженні, відсутністю відкритого виконавчого провадження, порушує право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження майном.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту, за умови відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61 5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61 12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі вищевикладеного, з огляду на те, що не зняття арешту з майна боржника при вище встановлених обставинах є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, то порушене право скаржника підлягає захисту шляхом зобов`язання уповноважених осіб органу виконавчої служби зняти арешт з нерухомого майна, що в ефективний спосіб дозволить відновити право боржника на мирне володіння його майном.

Заперечення представника стягувача АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 оскільки зобов`язання за кредитним договором від 04 вересня 2008 року № ZRCWGK, за належне виконання якого ОСОБА_1 поручилася, залишаються не виконаними, суд відхиляє, оскільки арешт на майно скаржника накладався державним виконавцем у межах виконавчого провадження на виконання виконавчого листа від 18 жовтня 2015 року № 752/6854/15-ц, виданого Голосіївський районний суд міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 270 112,33 долари США, що за курсом НБУ станом на 03 квітня 2015 року складає 6 347 639,84 грн.

На підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2022 року заочне рішення від 09 липня 2015 року, на виконання якого був виданий виконавчий лист, скасовано, а рішенням від 27 квітня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_1 втратила процесуальний статус боржника у виконавчому провадженні, у межах якого був накладений арешт на її майно.

Будь-яких інших відкритих виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 на виконанні у державній виконавчий службі не існує, відтак відсутні підстави для накладення арешту на її майно.

Наявність не виконаного зобов`язання за кредитним договором від 04 вересня 2008 року № ZRCWGK, на що посилається представник стягувача, не є підставою для існування арешту майна ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження, оскільки вона не має статусу боржника у виконавчому провадженні, у межах якого був накладений арешт на її майно. За таких обставин, існування арешту на належне скаржнику майно, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 259, 260, 447-453 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Крупським Владиславом Валерійовичем, на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), стягувач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт та заборону відчуження з майна боржника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: НОМЕР_2 від 03.02.2016, номер запису про обтяження: 13431619 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28444984 від 25.02.2016, видавник: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна даний запис про арешт нерухомого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 10 червня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук