Номер провадження: 22-ц/813/6342/25
Справа № 511/1991/17
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

30.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хрульова Віра Борисівна, на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приват банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 66 336,76 грн, -

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2018 року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» задоволено частково.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 15 березня 2012 року №б/н в сумі 62 966,21 грн з яких: 1 739,47 грн заборгованість за кредитом; 56 291,66 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 300 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина); 3 135,08 грн штраф. (процентна складова).

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» з ОСОБА_1 1 600 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 13 червня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хрульова В.Б., направила засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Також скаржник звернувся із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження в якому повідомлено, що копію оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції не було направлено на адресу, за якою проживає відповідачка. Крім того, скаржником зазначено, що в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про отримання повісток та повідомлень на мобільний телефон. Апелянт зазначила, що договір про правову допомогу уклала з адвокатом лише 19 травня 2025 року, після чого представник ознайомився з матеріалами справи та текстом оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Виходячи із викладеного, просить суд поновити строк на апеляційне оскарження.

Згідно супровідного листа, матеріали справи надійшли до Одеського апеляційного суду 23 червня 2025 року.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадженні за апеляційною скаргою слід відмовити, за наступних підстав.

Так, апеляційну скаргу на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року скаржником направлено 13 червня 2025 року, тобто після спливу більш ніж 7 років після ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Передбачений статтею 358 ЦПК України строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на апеляційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за винятком випадків неповідомлення особи про розгляд справи та виникнення обставин непереборної сили.

Отже, виходячи із викладеного, перевірці підлягають лише дві підстави, існування яких дає можливість поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо особа звернулась до суду зі спливом більш ніж одного року.

Так, щодо обізнаності ОСОБА_1 про розгляд справи, апеляційний суд зазначає наступне.

Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Згідно матеріалів справи (а.с. 49) відповідачка ОСОБА_1 отримала поштову кореспонденцію по справі №511/1991/17, направлену їй рекомендованим поштовим повідомленням.

Також в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи (а.с. 53) та заява про отримання повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою смс-повідомлення.

Наявність вказаних заяв не заперечується відповідачкою ОСОБА_1 , а навпаки у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржником повідомлено про наявність таких заяв і того факту, що вони складені та підписані особисто відповідачкою.

Виходячи з викладеного, обізнаність ОСОБА_1 про розгляд справи не викликає сумніву.

Щодо підстав пропуску строку на апеляційне оскарження в наслідок інших обставин, слід наголосити, що про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили ОСОБА_1 не зазначала.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини зауважував, що:

"відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року)";

"одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами" (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)";

"вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року)";

"складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року)".

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

В кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Враховуючи вищевикладене та те, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення особою, повідомленою належним чином про розгляд справи та відсутністю доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, апеляційний суд у відповідності до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хрульова Віра Борисівна, на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року.

Керуючись ч. 2 ст. 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хрульова Віра Борисівна, на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда