Справа № 673/893/24
Провадження № 2/673/84/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2025 р. м.Деражня
Деражнянський районний суд
Хмельницької області
в складі: головуючий суддя Дворнін О.С.,
при секретарі судового засідання Демчишиній Н.Г.,
з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Довгаля П.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,-
До Деражнянського районного суду Хмельницької області, в порядку загального позовного провадження, надійшов позов зазначеної вище особи до вказаного нею відповідача щодо визначеного позивачем предмету спору з вимогою визначити ОСОБА_1 додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
Ухвалою судді від 06.09.2024 року даний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою судді від 10.12.2024 року дану цивільну справу призначено до судового розгляду з викликом учасників справи, за наявності їх представників та свідків за клопотаннями, викладеними в позові.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити із викладених в ньому підстав, зазначивши, що спадкодавець ОСОБА_3 була вдячна йому за надану багато років тому послугу, тому, вирішила йому віддячити у спосіб заповідання нерухомого майна. В свою чергу, він пропустив строк звернення до нотаріуса через поважну причину, оскільки йому не було відомо про
смерть спадкодавця ОСОБА_3 , адже він проживав в іншому населеному пункті, з її родиною дружніх відносин не підтримував, при випадкових особистих зустрічах дочка спадкодавця - ОСОБА_2 , знаючи про наявність заповіту на користь позивача ОСОБА_1 , про смерть своєї матері йому умисно не повідомляла, вочевидь, бажаючи одноосібно прийняти спадщину. Дану обставину позивач підтвердив наявним свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 ,
де міститься відмітка «повторно», оскільки за повторною видачею свідоцтва про смерть спадкодавця він звернувся 19 липня 2024 року по спливу шестимісячного терміну з дня смерті, як тільки дізнався про це.
Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили, вказавши на неповажність причин пропуску позивачем встановленого законом шестимісячного строку необхідного для прийняття спадщини, при цьому відповідач ОСОБА_2 не заперечувала того факту, що про смерть своєї матері спадкодавця ОСОБА_3 , вона позивача ОСОБА_1 не повідомляла.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом об`єктивно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована у
По смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається із нерухомого майна, в тому числі, із земельної ділянки площею 1,7682 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території бувшої Гатнянської сільської ради Хмельницької області, що належала померлій відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх
На випадок своєї смерті ОСОБА_3 , склала заповідальне розпорядження, посвідчене 01.08.2016 року приватним нотаріусом Янцаловською В.О., яким заповіла позивачеві
ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий
Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Для оформлення своїх спадкових справ позивач звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу
В.О. Янцаловської із заявою про прийняття
спадщини, проте, приватним нотаріусом йому було повідомлено, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилась.
Як вбачається із довідки наданої на запит приватного нотаріуса від 31.07.2024 року на день смерті із спадкодавцем проживала та була зареєстрована її дочка, ОСОБА_4 , тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що автоматично прийняла спадщину.
Приватним нотаріусом Ліщенку О.В. було роз?яснено наслідки пропуску визначеного ст. 1270 ЦК України строку для подання заяви про прийняття спадщини, внаслідок чого він звернувся до суду із вказаним позовом.
Так, згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N? 6-1320цс17.
Крім того, Верховний суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26.06.2019 року у справі N? 565/1145/17 визначив
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема:
1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов?язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.
Незнання спадкоємцем про факт смерті спадкодавця, у тому числі через приховування цього факту від спадкоємця іншими спадкоємцями, може бути поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, якщо цей необізнаний спадкоємець діє добросовісно та з моменту отримання інформації про смерть спадкодавця у розумні строки (які не повинні перевищувати шести місяців) звертається до суду з позовом
про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
(ЄДРСРУ N? 113035744) досліджував питання щодо необізнаності про смерть спадкодавця, як підстави для поновлення строку прийняття спадщини. Було встановлено, що не можна застосовувати відповідальність у вигляді позбавлення права отримати
спадщину за невиконання умови закону (подання заяви про прийняття спадщини у встановлений строк) до особи, яка не знала про виникнення обставини, яка передбачає виникнення у неї такого права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього.
Крім того, за конкретних фактичних обставин кожної справи, пропуск строку для прийняття спадщини має оцінюватися з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність.
Отже, за одних фактичних обставин справи, незнання про смерть спадкодавця в сукупності з усіма іншими доказами, суд може визнати поважною причиною пропуску строку. При цьому необхідно враховувати ступінь споріднення, відносини, що склалися між спадкоємцем і спадкодавцем, а також іншими членами сім`ї.
При цьому, тлумачення терміну «поважна причина», вжитого у частині третій статті 1272 ЦК України має здійснювати суд першої інстанції в контексті конкретних фактичних обставин кожної цивільної справи. Вказане питання не потребує окремого висновку Верховного Суду щодо застосування норм права.
В свою чергу, суд враховує, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав цих вимог суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (відповідно до частин другої, третьої та шостої статті 13 ЦК України).
Відповідач ОСОБА_2 у згаданій заяві до нотаріуса № 211 від 07.08.2024 року прямо вказує на зазначену вище земельну ділянку, площею 1,7682 га, як на таку, що входить до спадкової маси, повідомляє про прийняття її, як спадщини внаслідок постійного проживання із спадкодавцем, та висловлює намір отримати на своє ім`я Свідоцтво про право на спадщину за законом на неї.
Таким чином, ОСОБА_2 порушила волю її померлої матері ОСОБА_3 , свідомо висловлену за життя та оформлену відповідно до положень ст. 1247 ЦК України у формі заповіту, як одностороннього правочину, на користь власним меркантильним інтересам, що є неприпустимим з точки зору принципу справедливості.
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає не тільки виконуваність судових рішень, а й стабільність правового регулювання. Завданням правозастосовчої практики є, серед іншого, формування такого застосування норм права, яке забезпечує рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права, що поліпшує громадське сприйняття справедливості, а також підвищує довіру до відправлення правосуддя.
З огляду на викладене, суд достеменно встановив, що відповідачка ОСОБА_2 не повідомила нотаріуса про наявність іншого потенційного спадкоємця (внаслідок чого нотаріус не здійснив інформування позивача ОСОБА_1 про відкриття спадщини відповідно до Порядку), таким чином недобросовісно усунувши позивача ОСОБА_1 від можливості успадкування спадщини після померлої спадкодавиці та своєї матері ОСОБА_3 .
В контексті викладеного, суд першої інстанції враховує, що у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 Верховний Суд вже викладав правовий висновок з приводу того, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
Така думка є вочевидь поверхневою та відірваною від реалій життя, особливо, у період повномасштабної війни України проти рф, адже особа не можна виконати обов`язок про який їй навіть не відомо!
Так, умовою звернення особи із заявою про прийняття спадщини є відповідність цієї особи вимогам, встановленим у Книзі шостій ЦК України. У ЦК України (або інших нормативних актах) жодним чином не сказано, що потенційний спадкоємець має моніторити життя та здоров`я спадкодавця (як за законом, так й за заповітом). Отже, сама по собі обізнаність спадкоємця про факт смерті спадкодавця не визначена законом як умова виникнення його права на прийняття ним спадщини - у даному випадку цією умовою є факт смерті спадкодавця як такий.
Зокрема, спадкоємцями можуть бути як особи, які проживали із спадкодавцем (мали тісні родинні зв`язки), так і ті, що не проживали з ним, або взагалі не були пов`язані родинними зв`язками (у тому числі юридичні особи при спадкуванні за заповітом), що й має місце в даному конкретному випадку в межах даної цивільної справи.
Як зазначено у загаданій вище Ухвалі ВС від 16.08.2023 року, у ситуації, коли спадкоємець не знає про факт смерті спадкодавця та виникнення у нього певних обов`язків у разі свідомого прийняття або відмови від прийняття спадщини, дії будь-якого іншого спадкоємця, який вживає заходів для того, щоб зазначений спадкоємець і не міг дізнатися про відповідний факт з метою усунення його від спадкування, мають ретельно вивчатися судами, а узагальнений висновок про те, що не знання про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, перетворюється на підставу зняття з суду обов`язку відповідного дослідження обставин справи та інструмент потурання судом такій недобросовісній особі у порушенні вимоги правових норм, зокрема статті 13 ЦК України. А відтак, такий підхід не відповідає завданню суду, викладеному у частині першій статті 2 Закону про судоустрій.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини суд виходить з того, що відсутність обізнаності про законні підстави виникнення відповідного права та, як наслідок, початку строку його реалізації, передбаченого законом, за своєю суттю є умовою, яка виключає можливість реалізації цього права, а тому дійсно відсутні підстави говорити, що це є обставина, яка створює об`єктивні, непереборні або істотні труднощі у поданні заяви про прийняття спадщини.
Об`єктивні, непереборні або істотні труднощі можуть виникати у спадкоємця, який знає про факт смерті спадкодавця, у зв`язку з чим знає (має знати) про наявність у нього певного строку для прийняття його спадщини, але зіштовхується з певними обставинами, які йому заважають це зробити. У цьому випадку суд оцінює характер цих обставин.
Незнання ж про смерть спадкодавця - це не факт, який підтверджує відповідні труднощі, а факт, який за своєю суттю вказує на неможливість подання заяви про прийняття спадщини до моменту, коли особа дізнається про смерть спадкодавця.
Не можна застосовувати відповідальність у вигляді позбавлення права отримати спадщину за невиконання умови закону (подання заяви про прийняття спадщини у встановлений строк) до особи, яка не знала про виникнення обставини, яка передбачає виникнення у неї такого права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього. Простіше кажучи - не можна не виконати те, про що особа навіть не знала.
З огляду на викладене, є безпідставним та таким, що не виконує завдання Конституції України, ЦК України та судочинства підхід, що незнання про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини та ототожнення цього факту із об`єктивними, непереборними або істотними труднощами у поданні цієї заяви.
Очевидним є тотожність обставин, таких як «незнання про смерть спадкодавця» та «необізнаність спадкоємців про наявність заповіту», яку ВС все ж вважає поважною причиною пропуску строку звернення до нотаріуса, тому перша обставина може цілком бути застосованою до спірних правовідносин, що досліджуються, як однорідна за своєю правовою сутністю та юридичною конструкцією.
Суд погоджується із твердженням, що незнання спадкоємцем про факт смерті спадкодавця, у тому числі через приховування цього факта від спадкоємця іншими спадкоємцями, може бути поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, якщо цей необізнаний спадкоємець діє добросовісно та з моменту отримання інформації про смерть спадкодавця у розумні строки (які не повинні перевищувати шести місяців) звертається до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Зазначені вимоги були повною мірою виконані позивачем ОСОБА_1 під час його звернення до нотаріуса та суду із відповідною заявою про прийняття спадщини та даним позовом про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Ураховуючи, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 сплив 14.06.2024 року, із заявою до нотаріуса Ліщенко О.А. звернувся 01.08.2024 року, а з позовом до суду вже 19.08.2024 року, суд обґрунтовано вважає, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є об`єктивно незначним.
На підтвердження факту необізнаності позивача ОСОБА_1 щодо відкриття спадщини та інших обставин цієї справи, суд бере до уваги лист нотаріуса Янцаловської В.О. від 01.08.2024 року за № 42/01-16, яким ОСОБА_1 взагалі було повідомлено про відсутність спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , хоча у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ № 66/2024 заява №211 ОСОБА_2 була зареєстрована ще 07.08.2024 року із номером у спадковому реєстрі 72805797.
Примітним є те, що при подачі заяви № 211 від 07.08.2024 року дочка спадкоємиці ОСОБА_2 сама зазначила лише приблизну дату смерті своєї рідної матері ОСОБА_3 , що прямо підтверджує об`єктивність стану необізнаності спадкоємця ОСОБА_1 про час відкриття спадщини і виникнення у нього обов`язку дотримання строків та здійснення дій, передбачених ст.ст. 1270 та 1272 ЦК України.
Суд також звертає увагу на порушення самою відповідачкою ОСОБА_2 аналогічних строків звернення до нотаріуса для оформлення власних спадкових прав з огляду на досліджені вище судом дати вчинених нею процесуальних дій після моменту відкриття спадщини, оскільки від часу смерті ОСОБА_3 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 до написання нею заяви нотаріусу 01.08.2024 року також минуло шість місяців, то ж її позиція в суді щодо не визнання позову ОСОБА_1 є явно дискримінаційною та несправедливою.
Незнання спадкоємцем про факт смерті спадкодавця, у тому числі через приховування цього факту від спадкоємця іншими спадкоємцями, може бути поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, якщо цей необізнаний спадкоємець діє добросовісно та з моменту отримання інформації про смерть спадкодавця у розумні строки (які не повинні перевищувати шести місяців) звертається до суду з позовом
про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наявність у нього, як спадкоємця, який діяв добросовісно, перешкод для подання ним заяви про прийняття спадщини і ці обставини суд визнає поважними, тому вбачає за можливе визначити ОСОБА_1 додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 23, 81, 247, 258-268, 273 ЦПК України, суд, -
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
Складання повного рішення було відкладено на десять днів з дня закінчення розгляду справи, у зв`язку з чим строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Деражнянський районний суд Хмельницької області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи, які при проголошенні рішення суду суддя не оголошує:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , інші дані суду не відомі.

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий.

Суддя: О. С. Дворнін