Справа № 524/3651/25
Провадження №2/524/3870/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської обл асті цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», позивач) із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказували, що 18 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4309835, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 3500,00 грн. строком на 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,50% в день (стандартна процентна ставка), 1,63% (знижена процентна ставка).

Кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № 4149…4924 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом з метою отримання кредиту.

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти.

25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 25/10/2024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або настане в майбутньому до третіх осіб-боржників, право на одержання яких належить клієнту.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за укладеним з ТОВ «Лінеура Україна» договором, утворилася заборгованість у загальному розмірі 32 486,23 грн., з яких: 3499,99 грн. заборгованість за кредитом та 28 986,24 грн. заборгованість за процентами, які позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Одночасно позивач просив витребувати від АТ КБ «Приватбанк» письмові докази.

Ухвалою судді від 16 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. Витребувано від АТ КБ «Приватбанк» письмові докази.

Ухвалою суду від 16 травня 2025 року повторно витребувано від АТ КБ «Приватбанк» письмові докази.

Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне.

18 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4309835, який було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 39705.

Відповідно до п.п. 1.2. та 1.3. ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 3500,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Згідно з п. 1.4. стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.3 цього Договору. Знижена процента ставка становить 1,63% в день та застосовується у випадках, коли клієнт до 16.02.2024 року включно або протягом 3 календарних днів, що слідує за вказаною датою, сплатить кошти у сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 99 923,40% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 35 000,00 грн., за зниженою ставкою 34 081,25 грн. (п. 1.6. договору).

Згідно п. 2.1 договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № 4149…4924 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту.

До укладання договору відповідач ознайомилася із Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки, про що свідчить відповідне позначення про його підписання позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 39705.

Підписавши договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання повернути одержані кредитні кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Позивач вказав, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за договором виконало та надало їй кредит в розмірі 3500,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Однак, остання не виконала зобов`язання щодо повернення коштів у передбачений договором строк сплати процентів за користування тощо.

Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 3500,00 грн. позивач підтвердив листом ТОВ «Пейтек Україна» від 01.11.2024 року, відповідно до якого, 18.01.2024 року о 22:29:04 на платіжну картку відповідача № 414949…4924 були зараховані грошові кошти у розмірі 3500,00 грн.

Крім того, з листа АТ КБ «Приватбанк» від 02.05.2025 року, суд вбачає, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано картку № НОМЕР_1 , на яку 18.01.2024 року були зараховані кошти у розмірі 3500,00 грн. Доказів зворотного матеріали справи не містять та такі не були надані відповідачем.

25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», який було перейменовано у подальшому на ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», було укладено договір факторингу № 25/10/2024, відповідно до умов якого, фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або настане в майбутньому до третіх осіб-боржників, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно Акту приймання-передачі реєстру боржників від 25.10.2024 року до договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 6091, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості до боржників.

Згідно Витягу з Реєстру боржників від 25.10.2024 року до договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 року ТОВ « ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі 25 661,23 грн., з яких: 3499,99 грн. заборгованість за кредитом та 22 161,24 грн. заборгованість за процентами.

Позивач вказав, що за період з 26.10.2024 року по 11.01.2025 року (78 календарних дів) донарахував проценти у розмірі 6825,00 грн. Загалом розмір боргу складає 32 486,23 грн., з яких: 3499,99 грн. заборгованість за кредитом та 28 986,24 грн. заборгованість за процентами, які позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір.

Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України.

Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовими ідентифікаторами, що надсилалися їй у смс-повідомленні на її мобільний телефонний номер, зазначений у заяві на оформлення кредиту

За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту з ТОВ «Лінеура Україна» № 4309835 від 18.01.2024 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконали в повному обсязі, а саме, надали відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Договір є чинним та підлягає виконанню сторонами.

Факт отримання грошових коштів від ТОВ «Лінеура Україна» відповідач не спростувала. Доказів повернення коштів матеріали справи не містять. При цьому суд враховує і відомості, які були надані АТ КБ «ПриватБанк», а саме, що банком було емітовано відповідачу карту № НОМЕР_2 , на яку було здійснено 18.01.2024 р. переказ коштів у розмірі 3500 грн.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Позивачем доведено перехід права вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.01.2024 року.

Таким чином, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором отримані в кредит кошти не повернув. Доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано.

Враховуючи, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строк, передбачений умовами зазначеного вище договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 3499,99 грн. - є обґрунтованими.

Проте, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 28 986,24 грн., за період з 18.01.2024 року по 11.01.2025 року. При цьому, проценти за користування кредитом нараховувалися за ставкою 1,63% в день за період з 18.01.2024 року по 16.02.2024 року та за ставкою 2,5% в вдень за період з 17.02.2024 року по 11.01.2025 року (360 календарних днів).

Однак суд не в повній мірі погоджується з наданим розрахунком процентів за користування кредитом у зв`язку з наступним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року, доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Договір був укладений 18.01.2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі 1,63% та 2,5% в порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.

Розмір процентів за весь час користування кредитом мав становити для відповідача 12 600,00 грн. (3500, 00 х 360 дні х 1%), замість 30 581,25 грн., як це зазначено в таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що є додатком № 1. Саме такий розмір процентів слід стягнути з відповідача на користь позивача, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1% та з урахуванням 360 днів прострочки.

При цьому слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 16 386,24 грн. (28 986,24 12 600,00).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково.

Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4309835 від 18.01.2024 року, що виникла станом на 11.01.2025 року, у розмірі 16 100,00 грн., з яких: 3500,00 грн. заборгованість за кредитом та 12 600,00 грн. заборгованість за процентами.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов судом задоволено у загальному розмірі 16 100,00 грн, що складає 49,56% від заявлених 32 486,23 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого збору у розмірі 1200,54 грн. (49,56% від 2422,40 грн.), відмовивши у стягненні судового збору у розмірі 1221,86 грн. (2422,40 1200,54).

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо витрат професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024 року, копію заявки № 7196 від 19.02.2025 року на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 року на суму 10 000,00 грн., копію Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 7196 від 21.03.2025 року згідно договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 року на суму 10 000,00 грн., копію ордеру адвоката Столітнього М.М.

Із проаналізованого судом Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 7196 від 21.03.2025 року, суд вбачає надання адвокатом Столітнім М.М. наступних послуг: зустріч із клієнтом, надання первинної консультації 440,00 грн. (0,5 год.), дослідження документів та їх аналіз 840,00 грн. (1 год.), аналіз чинного законодавства та судової практики 440,00 грн. (0,5 год.), підготовка декількох позицій для ефективного захисту - 840,00 грн. (1 год.), письмова юридична консультація з висновком - 840,00 грн. (1 год.), отримання письмових доказів - 840,00 грн. (1 год.), складання позовної заяви до ОСОБА_1 - 1640,00 грн. (2 год.), складання додатків до позовної заяви - 840,00 грн. (1 год.), складання процесуальних документів (відповідь на відзив, заяви, клопотання) - 1640,00 грн. (2 год.), представництво інтересі клієнта - 1640,00 грн. (2 год.). Загалом на суму 10 000,00 грн.

Відповідач не подав до суду заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт.

У ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною.

Переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. Підготовка такої позовної заяви для професійного адвоката не може займати 2 год. часу, а також усна та письмові консультації не можуть тривати 1,5 год., враховуючи сталу судову практику щодо розгляду подібних спорів за участі фінансових компаній.

При цьому, самостійних заходів щодо отримання письмових доказів (адвокатський запит) адвокат не вчиняв, інших процесуальних документів (відзиву, заяв, клопотань) не подавав, участі у судовому розгляді не приймав.

Крім того, до позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача, будь-яких розрахунків адвокатом не здійснювалося.

Враховуючи складність справи, яка є типовою для позивача та не є складною, надані адвокатом послуги у такій типовій для позивача справі, значення справи для сторін, враховуючи поведінку сторін у справі - позивача, який надає фінансові послуги та відповідача, який є споживачем послуг з кредитування, тривалість розгляду справи, масовість таких позовних заяв, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, не відповідає принципам справедливості та верховенства права. Вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем в розмірі 2000 грн., що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката у даному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт.

Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат.

Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Керуючись ст. 525, 526, 536, 549, 553 - 559, 625, 626, 1046 - 1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4309835 від 18.01.2024 року, що виникла станом на 11.01.2025 року, у розмірі 16 100,00 грн., з яких: 3500,00 грн. заборгованість за кредитом та 12600,00 грн. заборгованість за процентами, а також кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1200,54 грн. та 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у задоволенні позову до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 16 386,24 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. та коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1221,86 грн.

Позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», , м. Київ, вул. Загородня, буд. № 15, офіс № 118/2.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Треті особи: - ТОВ «Лінеура Україна», , м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, буд. № 25, приміщення № 318; - ТОВ «Пейтек Україна», , м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. № 2-А, поверх 2.

Повний текст рішення суду виготовлено 12 червня 2025 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: