ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року

м. Харків

справа № 638/9482/21

провадження № 22-ц/818/1483/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скарг у ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року ухвалене у складі судді Тимченка А.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ТОВ «Аналітик Фінанс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних, в обґрунтування якого зазначило, що 31.08.2007 ОСОБА_1 уклала з АКБ «ПРАВЕКС- БАНК» договір про відкриття кредитної лінії №12005-010/07Ф. Також між АКБ «ПРАВЕКС - БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №12005-010/07Ф від 31.08.2007, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Яновою О.Є., зареєстрований в реєстрі за №3309.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 20.05.2015 заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2011/16697/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії у сумі, еквівалентній на день стягнення 59 706,99 євро, що на дату ухвалення рішення дорівнювало 1136224,02 грн. Протягом 2017-2019 років права вимоги за вищевказаними договорами було неодноразово відступлено, востаннє 30 липня 2020 року відступлено ТОВ «Аналітик Фінанс ». Позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором та договором іпотеки станом на 15.12.2020 складав 64 563,15 євро, з яких 26266,00 євро - тіло кредиту, 28703,99 євро - відсотки, 4 737,00 євро - пеня, 4 856,16 євро - штраф за невиконання умов договору іпотеки. 16.12.2020 ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» в рамках реалізації процедури задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки набуло право власності на предмет іпотеки, а саме 2-кімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна ринкова вартість квартири склала 646794,10 грн., що за офіційним курсом НБУ складає 19198,57 євро. Таким чином, різниця між сумою заборгованості та сумою відшкодування, яка залишилась непогашеною, складає 45 364,58 євро. На підставі ст. 625 ЦК України ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» як новий кредитор може вимагати від ОСОБА_1 сплати 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання а період з 17.06.2018 до 16.06.2021 у розмірі 4802,86 євро, з яких за період з 17.06.2018 до 31.12.2019 - 2543,68 євро, з 01.01.2020 до 15.12.2020 - 1577,01 євро, з 16.12.2020 до 31.12.2020 - 59,49 євро, з 01.01.2021 до 16.06.2021 622,68 євро.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аналітик Фінанс» три проценти річних за прострочення виконання рішення суду відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 4383,93 євро, з яких за період з 17.06.2018 до 15.12.2020 у розмірі 4125,01 євро, за період з 16.12.2020 до 16.06.2021 у розмірі 258,92 євро.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що після звернення до суду з вимогами про дострокове стягнення суми кредиту, право кредитора нараховувати проценти та будь-які штрафні санкції за Кредитним договором припинилося. За результатами розгляду позовних вимог у справі №2011/16697/12 була встановлена сума заборгованості за Кредитним договором, а саме у розмірі 59 706,99 євро. Таким чином, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аналітик Фінанс» підлягають стягненню грошові кошти за несвоєчасне повернення визначеної судом суми боргу за період з 17.06.2018 до 15.12.2020 у розмірі 4383,93 євро. 15.12.2020 звернули стягнення на предмет іпотеки, вартістю 1440000,00, що еквівалентно 42 492,92. Євро, тому розмір заборгованості зменшився та дорівнює 17 214,07 євро ( 59 706,99 - 42 492,92) євро. Таким чином за період з 16.12.2020 до 16.06.2021 з відповідачки на користь позивач належить стягнути і 258,92 євро.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі, неправомірно відхилив заявлене відповідачкою клопотання про перенесення розгляду справи та не встановив дійного розміру невиконаного грошового зобов`язання після звернення стягнення на предмет іпотеки. У матеріалах справи існують три різних варіанти експертної оцінки вартості квартири, що була предметом іпотеки, дві з яких проводились без огляду об`єкту оцінки. А саме у договорі іпотеки зазначено, що згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності складеного ТОВ «Експерт-Сіті» вартість майна яке передається в іпотеку станом на 15.08.2007 року, складає 80936 євро. Згідно звіту про оцінку майна від 15.12.2020, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 , ринкова вартість об`єкта оцінки складає 1440000,00 грн (42492,92 євро), а згідно зі Звітом складеним теж 15.12.2020 ТОВ «Центр Експерт ІІ», ринкова вартість квартири - 646794, 10 (19198,57 євро). Вказане свідчить про неможливість задоволення вимог позивача оскільки 3% річних розраховані на підставі неправильної суми заборгованості, яка не підтверджена жодними доказами.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 31.07.2007 року між Акціонерним товариством «Правекс Банк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений про відкриття кредитної лінії №12005-010/07Ф, відповідно до п. 1.1 якого Банк надає Позичальнику кредитну лінію в іноземній валюті для споживчих цілей, а саме оплати страхових платежів згідно договору страхування заставного майна, у розмірі 28000 Євро згідно з графіком зменшення ліміту кредитування, який додається. Кредит надається строком з 31.08.2007 до 31.08.2017 зі сплатою 12,49 відсотків річних (п. 1.2 Договору) (т. 1 а.с. 8-14).

Того ж дня 31 серпня 2007 року ОСОБА_1 уклала договір іпотеки квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є., зареєстрований в реєстрі за № 3208, згідно з п. 1.1. якого Іпотекодавець, для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за договором про відкриття кредитної лінії № 12005-010/07Ф від 31 серпня 2007 року та можливих змін та доповнень до нього (надалі «Кредитний договір») щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами Кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, надалі основне зобов`язання, передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3 ( надалі Договір іпотеки ( т. 1 а.с. 23-28)).

Зі змістом п. 1.4 та 1.5 Договору іпотеки вбачається, що згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість об`єкта незалежної оцінки, складеного ТОВ «Експерт-Сіті» вартість майна, яке передається в іпотеку станом на 15.08.2007 року становить 555500 грн, що за курсом НБУ на день здійснення оцінки складає суму еквівалентну 80936 євро. Передане в іпотеку нерухоме майно за домовленістю сторін оцінено в сумі еквівалентній 80936 євро, що за курсом НБУ на дату укладання договору становить 556277 грн.

Пунктом 3.2.2.4. Договору іпотеки визначено, що вартість предмету іпотеки визначається шляхом здійснення незалежної експертної оцінки суб`єктом оціночної діяльності та зазначається у звіті про оцінку майна, що складається відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року № 2658-111 на рівні не нижче звичайної. Висновок суб`єкта оціночної діяльності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Відповідно до п. 3.2.2.6. Договору іпотеки в разі перевищення суми заборгованості Іпотекодавця перед Іпотекодержателем над вартістю предмета іпотеки Іпотекодавець зобов`язується сплатити Іпотекодержателю різницю між сумою заборгованості і вартістю предмета іпотеки протягом 3-х (трьох) календарних днів від дня набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року у справі № 2011/16697/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 31 серпня 2007 року в розмірі 59706,99 євро, що еквівалентно 1 136 224 грн 02 коп (т. 1 а.с. 29-40).

30 липня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» (продавець) та ТОВ «Аналітик Фінанс» (покупець) укладено Договір № 30072020 купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до п.1.1 якого продавець зобов`язується передати покупцю право вимоги до боржника за кредитними договорами, а покупець зобов`язується прийняти зазначене право вимоги та сплатити продавцю грошові кошти в порядку та розмірі, передбачених ст. 4 цього Договору (т. 1 а.с. 41-47).

Згідно з Додатком №1 до Договору № 30072020 Реєстром прав вимоги, що відчужуються продавцем покупцю, до ТОВ «Аналітик Фінанс» предметом договору визначено право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про відкриття кредитної лінії № 12005-010/07Ф від 31.08.2007 та за Договором про внесення змін і доповнень до Договору про відкриття кредитної лінії №12005-010/070 від 31 серпня 2007 року (т. 1 а.с. 48).

Згідно з Актом прийому-передачі прав вимоги від 30.07.2020 ТОВ «Аналітик Фінанс» прийняло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 12005-010/07Ф від 31.08.2007 на загальну суму заборгованості у розмірі 1628173,00 грн (т. 1 а.с. 50).

30 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. було посвідчено та внесено до реєстру під № 865 договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» (первинний іпотекодержатель) та ТОВ «Аналітик Фінанс» (новий іпотекодержатель). Цей договір стосується іпотечного договору, який було посвідчено 31 серпня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. за реєстровим № 3308, з урахуванням усіх змін і доповнень до нього. Іпотечний договір було укладено для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №12005-010/07Ф (т. 1 а.с. 5154).

16 грудня 2020 року державний реєстратор виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмила Іванівна внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 39825404 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 , за ТОВ «Аналітик Фінанс».

Підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер: 3308, виданий 31.08.2007, видавник: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Янова О.Є.; договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 865, виданий 30.07.2020, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В.; вимога, серія та номер: б/н, виданий 18.08.2020, видавник: ТОВ «АНАЛІТІК ФІНАНС»; вимога, серія та номер: б/н, виданий 15.10.2020, видавник: ТОВ «АНАЛІТІК ФІНАНС».

Запис у реєстрі було здійснено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, індексний номер 55831996 від 21.12.2020 о 14:30:39, реєстратор Микитенко Людмила Іванівна (т. 1 а.с. 73-74).

Згідно звіту про оцінку майна від 15.12.2020, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 , складений на замовлення ТОВ «Аналітик Фінанс», ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_1 , станом на 15.12.2020 року складає 1 440 000,00 грн, метою зазначено: визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для прийняття управлінських рішень (т. 1 а.с. 174-175).

Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна, підготовленим ТОВ «ЦЕНТР ЕКСПЕРТ ІІ» на замовлення ТОВ «Аналітик Фінанс» від 15 грудня 2020 року, ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , станом на зазначену дату становить 646 794,10 грн, метою зазначено: визначення ринкової вартості (т.1, а.с. 5671).

Судова колегія вважає що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права що їх регулюють.

За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), а також Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 757/21050/16-ц (провадження № 61-17790св18), від 8 квітня 2020 року у справі № 339/400/16-ц (провадження № 61-14114св19), від 6 липня 2020 року у справі № 522/16531/17 (провадження № 61-16035св19) та від 12 серпня 2020 року у справі № 757/28275/17-ц (провадження № 61- 42409св18).

Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

У своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 серпня 2022 року у справі № 306/1196/20 (провадження № 61-3627св22), від 04 жовтня 2022 року у справі № 569/17844/13 (провадження № 61-3241св22), від 21 грудня 2022 року у справі № 602/1082/19 (провадження № 61-7521св22).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, допустимими є докази, одержані з дотриманням порядку, встановленого законом, достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наданими позивачем доказами доведено, що 30 липня 2020 року позивач набув право вимоги до відповідача в обсязі, що встановлений рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2015 у справі № 2011/16697/12 про стягнення з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Правекс Банк» 59706,99 євро.

З метою погашення існуючої заборгованості 15.12.2020 року ТОВ «Аналітик Фінанс» звернуло стягнення на предмет іпотеки, ринкова вартість якого на момент переходу права власності до іпотекодержателя була визначена відповідно до вимог закону України «Про іпотеку» та положень п. 3.2.2.4 договору іпотеки на підставі звіту про оцінку майна, підготовленого ФОП ОСОБА_2 у розмірі 1440000,00 грн.

Враховуючи, що сторони визначили валютою зобов`язання за кредитним договором євро, та з огляду на те, що рішенням суду заборгованість стягнуто саме в іноземній валюті, суд, керуючись офіційним курсом НБУ станом на 15.12.2020 року (3388,80 грн за 100 євро), правильно встановив, що вартість квартири АДРЕСА_3 , на яку було звернуто стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості, становила 42?492,92 євро.

Тому 42492,92 євро правильно враховані судом під час перевірки заявлених позовних вимог про стягнення % відсотків річних за період з 16.12.2020 до 16.06.2021 та зроблено обґрунтований висновок, що станом на 16.12. 2021 у ОСОБА_1 залишається невиконаним зобов`язання перед ТОВ за кредитним договором №12005-010/07Ф у розмірі 17214,07 (59706,99 - 42492,92 = 17214,07) євро.

Доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують. Наданий позивачем на підтвердження суми боргу звіт про оцінку вартості майна, складений ТОВ «ЦЕНТР ЕКСПЕРТ ІІ» не є належним доказом ринкової вартості об`єкта, на який звернуто стягнення у порядку статей 36 та 37 Закону України «Про іпотеку», тому він не був прийнятий судом до уваги під час розгляду справи.

Таким чином долучення до матеріалів справи різних за змістом звітів про оцінку, не призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Судова колегія також відхиляє посилання апелянта на те, що вартість предмета іпотеки визначена у договорі іпотеки дорівнює 80 936 євро, оскільки умовами договору іпотеки передбачено що звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки здійснюється за ціною, що визначається на момент такого звернення.

Тому за період з 16.12.2020 до 16.06.2021 із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аналітик Фінанс» в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, покладеного на відповідача судовим рішення, яке набрало законної сили, у справі № 2011/16697/12, підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі 258,92 євро, яка визначена наступним чином: 17 214,07 (сума заборгованості) *3/100*183 (кількість днів прострочки) /365.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 червня 2025 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук