Справа № 346/5323/22
Провадження № 22-ц/4808/857/25
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Василишин Л.В., Луганської В.М.,

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю: позивачки та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до житлово-будівельного кооперативу «Серпанок», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Коломийська міська рада Івано-Франківської області, про встановлення земельного сервітуту на право проходу, проїзду по наявному шляху та усунення перешкод у користуванні об`єктом власності, за апеляційною скаргою представника Житлово-будівельного кооперативу «Серпанок» на рішення Коломийського міськрайонного суду ухвалене 24 лютого 2025 року суддею Калинюком О.П. в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 05 березня 2025 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ЖБК «Серпанок» про встановлення земельного сервітуту на право проходу, проїзду по наявному шляху та усунення перешкод у користуванні об`єктом власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :25:003:0068 площею 0,1000 га, розташованої в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. З 1993 року на частині цієї ділянки, зокрема на заїзді, розміщений збірно-розбірний металевий гараж.

Поруч розташована інша земельна ділянка з кадастровим номером :25:003:0089 площею 0,2995 га, що належить відповідачу на праві приватної власності з цільовим призначенням будівництво та обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

З урахуванням розташування ділянок єдиний можливий доступ до земельної ділянки позивачки з дороги загального користування проходить через ділянку відповідача.

У 2015 році позивачка звернулася до міського голови м. Коломия з листом, у якому просила врахувати наявність заїзду до її земельної ділянки при розгляді питання приватизації ділянки відповідачем, на який отримала позитивну відповідь. Однак, відповідач приватизував вказану ділянку разом із прибудинковою територією, включаючи дорогу, якою тривалий час користувалися позивачка та її родина для заїзду до гаража. Ця дорога є єдиною, яка з`єднує дорогу загального користування з її земельною ділянкою.

Зважаючи на це, ОСОБА_2 30 серпня 2022 року направила відповідачу письмову пропозицію щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту, однак відповідач ухилився від отримання листа. Під час усної розмови його представник зазначив, що не має наміру укладати жодних договорів з цього приводу.

Відтак, позивачка стверджувала, що відповідач чинить перешкоди у користуванні нею своєю земельною ділянкою, зокрема гаражем, шляхом блокування в`їзду та виїзду транспортних засобів, а також встановленням огорожі заввишки 1,60 м, яка повністю перекриває доступ до вказаної ділянки та гаража.

Зазначила, що між її ділянкою та дорогою загального користування існує дорога довжиною 36,40 м і шириною 4,10 м, яка протягом багатьох років використовується як заїзд і проїзд. Вона проходить повз бічну частину багатоквартирного будинку, не зачіпаючи під`їздів, і використовується також мешканцями цього будинку, що робить встановлення сервітуту не обтяжливим для відповідача.

За наведених обставин просила:

встановити безоплатний постійний земельний сервітут довжиною 36,40 м і шириною 4,10 м через земельну ділянку відповідача для забезпечення права проходу та проїзду до її ділянки та гаража,

зобов`язати відповідача знести паркан, встановлений між його та позивачки земельною ділянками, на відрізку в`їзду до земельної ділянки позивачки.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 лютого 2025 року позов задоволено. Встановлено постійний безоплатний земельний сервітут довжиною 36,40 м та шириною 4,10 м на право проходу та проїзду до земельної ділянки з кадастровим номером: :25:003:0068, загальною площею 0,1000 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , через земельну ділянку з кадастровим номером: :25:003:0089, загальною площею 0, 2995 га, призначену для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , та на праві приватної власності належить ЖБК «Серпанок».

Стягнуто з ЖБК «Серпанок» на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи в розмірі 18 932, 00 грн.

Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02 квітня 2025 року зобов`язано ЖБК «Серпанок» усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою з кадастровим номером: :25:003:0068, загальною площею 0, 1000 га, призначеною для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом знесення огорожі, встановленої між вказаною земельною ділянкою та земельною ділянкою з кадастровим номером: :25:003:0089, загальною площею 0, 2995 га, призначеною для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , та на праві приватної власності належить ЖБК «Серпанок», у відрізку в`їзду на зазначену ділянку позивачки.

Стягнуто із ЖБК «Серпанок» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені за надання професійної правничої допомоги, в загальному розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто із ЖБК «Серпанок» судовий збір в загальній сумі 2 147,20 грн на користь держави.

Не погоджуючись із рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 лютого 2025 року, представник ЖБК «Серпанок» подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

На думку апелянта, місцевим судом не враховано наявність огорожі земельної ділянки будинковолодіння, наявність сміттєвого майданчика на території, де суд вважав за потрібне надати сервітут. Відтак, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам та відповідач категорично заперечує проти задоволення позову.

На його думку, суд не врахував, що метою сервітуту є задоволення потреб землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання та умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. В рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, яка звертається щодо обмеженого користування чужим майном. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому вважає, що позивач не довів, що задоволення його потреб неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

Звертає також увагу, що передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін, то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

За наведених обставин просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В поданому відзиві ОСОБА_1 вказує, що не погоджується з обставинами, якими апелянт обґрунтовує свої вимоги. Зазначає, що намагалась владнати суперечку з приводу доступу до своєї земельної ділянки в позасудовому порядку, однак отримала відмову відповідача. Більше того, відповідач заперечував проти встановлення сервітуту в суді першої інстанції, а також ним подано апеляційну скаргу на рішення суду.

Вказує, що у висновку від 31.10.2024 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи встановлено, що відсутні будь-які інші шляхи проїзду транспортними засобами до належної позивачці земельної ділянки, окрім як через зазначену земельну ділянку відповідача. Відтак, експертом визначена технічна можливість встановлення у найменш обтяжливий для відповідача спосіб земельного сервітуту через його земельну ділянку.

Посилання апелянта на те, що судом не враховано наявність огорожі на його земельній ділянці та сміттєвого майданчика на території будинковолодіння, позивачка вважає необгрунтованим. Так, заїздом до гаражу її сім`я користувалась 20 років, проте у вересні 2022 року жителі ЖБК «Серпанок» почали перешкоджати у доступі, звівши огорожу та перемістивши сміттєвий майданчик впритул до гаража.

Зважаючи на наведене, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав з викладених у ній мотивів. Додатково зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером :25:003:0069, на якій тимчасово дозволено встановлення вказаного гаража, належить чоловікові позивачки. Водночас земельна ділянка позивачки, розташована у АДРЕСА_1 , має кадастровий номер :25:003:0068. Таким чином, земельна ділянка позивачки жодним чином не пов`язана із земельною ділянкою, на якій було надано тимчасовий дозвіл на встановлення гаража. Крім того, до зазначеної земельної ділянки можна створити заїзд також з земельної ділянки з кадастровим номером :25:003:0069.

Позивачка та її представник доводи апеляційної скарги заперечили, пославшись на законність та обґрунтованість судового рішення. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що земельна ділянка з кадастровим номером :25:003:0069 також належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2012.

Колегія повернула без розгляду клопотання представника ЖБК «Серпанок» про призначення у справі повторної земельно-технічної експертизи, оскільки таке не було направлено іншій стороні, чого не заперечив в судовому засіданні представник скаржника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачка вжила всіх необхідних заходів для досудового врегулювання спору, однак, на день ухвалення судом цього рішення позбавлена можливості користування належною їй земельною ділянкою, доступ до якої можливий виключно через спірну земельну ділянку, належну відповідачу. Зважаючи на те, що відповідач чинить перешкоди позивачу у використанні її земельної ділянки, суд вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з цим висновком місцевого суду з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ, № 599596 позивачці на підставі рішення Коломийської міської ради від 26.12.2011 року № 820-13/2011 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером: :25:003:0068, загальною площею 0,1000 га, цільове призначення якої - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Дана ділянка знаходиться в АДРЕСА_1 (а. с. 9 т.1).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Коломийської міської Ради народних депутатів Івано-Франківської області від 21.07.1993 року №197 ОСОБА_3 (який є чоловіком позивачки) дозволено встановити збірно-розбірний металевий гараж на існуючій земельній ділянці, що в АДРЕСА_2 (а.с. 23, 135 т.1).

12.10.2015 року позивачка зверталась до Коломийської міської ради із заявою, в якій просила при розгляді питання приватизації вищевказаної земельної ділянки відповідача врахувати наявність заїзду до її зазначеної земельної ділянки. З відповіді від 11.11.2015 року № І-915 вбачається, що міський голова м.Коломиї Слюзар І. повідомив позивачку, що її заяву буде враховано при вирішенні вказаного питання (а. с. 21, 22 т.1).

Рішенням Коломийської міської ради від 15.09.2016 року № 797-12 затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу спірної земельної ділянки з кадастровим номером: :25:003:0089, загальною площею 0, 2995 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а. с. 95 т. 1).

Згідно з Інформацією з додатку «Реєстр нерухомості» від 23.10.2022 року відповідачу на праві приватної власності належить вказана земельна ділянка з кадастровим номером: :25:003:0089 (а. с. 13-15 т.1).

З відповіді, наданої начальником відділу архітектури та містобудування Коломийської міської ради 29.11.2021 року № І 116/02.4-35 ОСОБА_4 , вбачається, що заїзд на вказану ділянку позивачки можливий лише з вул. В. Винниченка, через прибудинкову територію відповідача (а. с. 19 т.1).

Судом встановлено, що у вересні 2022 року позивачка звернулась до представника відповідача ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку із заявою, в якій пропонувала укласти договір про встановлення земельного сервітуту (право проходу, проїзду на велосипеді та право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху) через вищевказану земельну ділянку відповідача, оскільки позивачка не має іншої змоги отримати доступ до своєї земельної ділянки з кадастровим номером: :25:003:0068 (а.с.24, 25 т.1).

Позивачка стверджує, і це не було спростовано стороною відповідача, що представник відповідача під час розмови з нею відмовилася виконати дії, запропоновані в листі.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.09.2022 року позивачка звернулась до Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якому виклала вищенаведені обставини перешкоджання її доступу до своєї земельної ділянки (а. с. 27, 28 т.1).

Відповідно до висновку експертів, складеного за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи 31.10.2024 року № 1643/23-28, наявна технічна можливість встановлення у найменш обтяжливий для відповідача спосіб земельного сервітуту на право проходу/проїзду по земельній ділянці з кадастровим номером: :25:003:0068 (пануюча земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 ) через земельну ділянку з кадастровим номером: :25:003:0089 (обслуговуюча ділянка, яка належить відповідачу) по наявній дорозі довжиною 36, 40 м. та шириною 4, 10 м. Також експертами зроблено висновок, що відсутні будь-які інші шляхи проїзду транспортними засобами до вищевказаної, належній позивачці, земельної ділянки, окрім як через зазначену земельну ділянку відповідача (а.с.186-200 т.1).

Статтею 98 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

За змістом статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (стаття 100 ЗК України).

Відповідно достатті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК Україниіцей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

Встановлено, що відповідач відмовився від укладення з позивачкою договору земельного сервітуту. Цей факт в засіданні апеляційного суду представник ЖБК «Серпанок» не заперечував.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що ОСОБА_1 надала належні та допустимі докази на підтвердження того, що встановлення земельного сервітуту є єдиним можливим способом користування земельною ділянкою відповідно до її цільового призначення.

Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо хоча б одного критерію не буде додержано (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

Встановлення земельного сервітуту у цій справі є пропорційним меті його встановлення, оскільки у ОСОБА_1 дійсно відсутній інший спосіб задоволення своїх потреб (право проходу, проїзду на велосипеді та проїзду автотранспортом до належної їй земельної ділянки ), аніж встановлення сервітуту.

Доводи представника ЖБК «Серпанок» про можливість встановлення сервітуту з земельної ділянки чоловіка позивачки колегія вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка з кадастровим номером :25:003:0069 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2012 №1187 та розташована по АДРЕСА_2 .

Земельна ділянка з кадастровим номером :25:003:0068, яка належить позивачці, є рівноцінною земельній ділянці з кадастровим номером :25:003:0069. Обидві земельні ділянки мають однакове цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Це підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки (а.с. 201,202 т.1).

Твердження представника скаржника про те, що дозвіл на встановлення гаражу надавався не на земельну ділянку з кадастровим номером :25:003:0068, а на розташовану поряд ділянку з кадастровим номером :25:003:0069, на думку колегії суддів, правового значення не має. Адже незалежно від того, на якій земельній ділянці знаходиться гараж, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, зазначеної у позові. Її вимоги щодо встановлення сервітуту на право вільного проходу та проїзду до цієї ділянки відповідають вимогам законодавства, є обґрунтованими та підтвердженими об`єктивними доказами.

Посилання на те, що із земельної ділянки :25:003:0069 можливий заїзд до земельної ділянки :25:003:0068 спростовуєтья висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи, в якому зазначено, що відсутні будь-які інші шляхи проїзду транспортними засобами до належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :25:003:0068, окрім як через земельну ділянку з кадастровим номером: :25:003:0089, яка належить відповідачу.

З огляду на це, доводи скаржника слід визнати такими, що не впливають на суть спору і не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Житлово-будівельного кооперативу «Серпанок» залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 24 лютого 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Судді: В.А. Девляшевський

Л.В. Василишин

В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 30 червня 2025 року.