Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/330/25
Єдиний унікальний №740/1515/25
Рішення

Іменем України

(заочне)

30 червня 2025 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді - Вовченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Мошенець Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ічня цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (надалі-ТОВ «ФК«УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 54744,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 27 травня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою ІТС Товариства був укладений в електронній формі договір №4687756 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, підписаний позичальником у порядку, визначеному ст.12 Законом України «Про електронну комерцію» електронним підписом із використанням одноразового ідентифікатора 10321, який був надісланий на вказаний нею номер телефону. Відповідно до вказаного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 13300,00 грн строком на 350 днів у безготівковій формі шляхом переказу коштів на банківську карту НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування.

Первісний кредитор у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором та надав позичальнику у кредит грошові кошти, факт перерахування яких підтверджується долученою довідкою платіжної установи.

Водночас ОСОБА_1 не вносив своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та процентами, що призвело до утворення заборгованості. 24 грудня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» був укладений договір факторингу №24/12/2024, згідно з умовами якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №4687756 від 27 травня 2024 року у сумі 54744,00грн, з яких: 13300,00 грн - сума заборгованості з тілом кредиту, 34794,00 грн - заборгованість за процентами відповідно до п.1.4 кредитного договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом (547,5% річних) за період з 27 травня 2024 року по 26 серпня 2024 року включно, 6650,00 грн. заборгованості за штрафом.

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідач, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Враховуючи те, що зміни до вказаного кредитного договору сторонами не вносились(додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то правові підстави для перерахунку денної процентної ставки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких

законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» відсутні. Із урахуванням викладеного позивач просить позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором №4687756 від 27 травня 2024 року у розмірі 54744,00 грн та судові витрати по справі, а саме: 2422,40 грн сплаченого судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Ічнянського Чернігівської області від 13 травня 2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням представника позивача витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» докази щодо руху коштів по платіжній картці відповідача. Інформація надійшла до суду 10 червня 2025 року.

Судове засідання , призначене на 05 червня 2025 року відкладено у зв`язку із неявкою відповідача , розгляд справи був відкладений на 30 червня 2025 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» направив заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 30 червня 2025 року повторно не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлялася належним чином, в тому числі і шляхом поміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив , а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 27 травня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4687756 , який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 10321.

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору, укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний застосунок. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході. При цьому, споживач самостійно і за

свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Згідно п.1.2 вказаного договору, на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором, сума кредиту складає 13300,00 грн.

Пунктом 1.3 договору визначено, що строк кредиту становить 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п.п.1.4-1.4.2 договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, встановленого в п.1.3 цього договору. Денна процента ставка при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1,5%.

Відповідно до п.п.1.5-1.5.2 зазначеного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 10 911,61% річних.

Згідно п.1.6-1.6.1 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 83 125,00 грн.

Відповідно до п.2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 .

Згідно п.п.2.2, 2.4 вказаного договору, сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 27 травня 2024 року або 28 травня 2024 року. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1 договору.

Відповідно до п.3.1 договору, проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в п.п.4.3 договору(п.4.1 договору).

Відповідно до п.6.4 договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу Товариства сплатити штраф у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежно виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або

неналежного виконання.

Пунктом 6.5 договору визначено, що у випадку встановлених законодавством України мораторіїв(заборон/обмежень) на нарахування штрафних санкцій-штраф протягом періоду дії такого мораторію (заборони) не нараховується та клієнтом не сплачується.

Відповідно до п.9.3 зазначеного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.

Підписанням зазначеного договору відповідач підтвердив, що перед укладенням договору йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація про фінансову послугу та її надавача у обсязі, достатньому для прийняття свідомо рішення про отримання такої послуги, яка розміщена на веб сайті за формою Паспорт споживчого кредиту, він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», актуальна на дату кладення договору, повністю розуміє їх, погоджується та зобов`язується виконувати (п.п 9.9 договору).

У додатку №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4687756, підписаного відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 10321 викладена Таблиця загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки відповідно до якої загальна вартість кредиту за розрахунковий період становить 83125,00 грн, з яких 13300,00 грн - сума кредиту, 69825,00 грн-проценти за користування кредитом, строк кредиту становить 350 днів, дата видачі-27 травня 2024 року, реальна річна процента ставка-10 911,61%.

Також, 27 травня 2024 року відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 10321 Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» коштів у позику.

ТОВ «ПЕЙТЕК» листом від 27 грудня 2024 року за №51 повідомило, що вказане товариство є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг та відповідно до ліцензії НБУ надає послуги з переказу грошових коштів без відкриття рахунку. 03 січня 2024 року між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_3 відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 27.05.2024 року на суму 13300,00 грн, призначення платежу: зарахування на карту, маска картки НОМЕР_1 .

На виконання ухвали суду від 13 травня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомило про те, що на ім`я у банку емітовано платіжну карту № НОМЕР_4 (IBAN НОМЕР_5 ) та надало виписку по вказаному рахунку відповідача за період з 27 травня 2024 року по 30 травня 2024 року, яка має статус первинного банківського документу, та якою підтверджується факт зарахування на вказаний рахунок 27 травня 2024 року грошових коштів у сумі 13300,00 грн.

24 грудня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»(Клієнт) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС»(Фактор) укладено договір факторингу №24/12/2024 за умовами якого Клієнт відступає(передає) Фактору Права вимоги, якими є всі права грошової вимоги (боргових зобов`язань) Клієнта за Кредитними договорами до Боржників щодо погашення Заборгованостей, які виникли на підставі Кредитних договорів та підтверджуються документацією, а також інші права вимоги за Кредитними договорами, які Клієнтом відступаються Факторові за цим Договором, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та строки, встановлені цим Договором(п.1.1,2.1 договору).

Відповідно до п.3.1.3 договору факторингу Право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання цього Договору та надходження суми Фінансування у повному обсязі на рахунок Клієнта, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей за Кредитними договорами. Разом з Правами вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим Договором.

Згідно п.4.1 вказаного договору сторони домовились, що Фінансування(ціна Договору) складає 1297883,12 грн.

Платіжною інструкцією №1855 від 24 грудня 2024 року підтверджується факт оплати ТОВ «ФК«УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» грошових коштів у сумі 1297883,12 грн в якості оплати за договором факторингу №24/12/24 від 24 грудня 2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №24/12/24 від 24 грудня 2024 року ТОВ «ФК«УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту №4584378 від 22 квітня 2024 року на загальну суму 54744,00 грн, з яких: 13300,00 грн - сума заборгованості з тілом кредиту, 34494,00 грн - заборгованість за процентами, 6650,00 грн. заборгованість за штрафом, що також підтверджується проведеним ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором за період станом на 24 грудня 2024 року.

Вказаним розрахунком також підтверджується, що відповідачем з моменту отримання кредиту кошти на погашення боргу за тілом кредиту та процентів за користування ним не вносились, а позивачем з моменту набуття права вимоги за кредитним договором №4687756 від 27 травня 2024 року нарахування за процентами чи штрафними санкціями не проводились.

До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує наступні норми права.

Частини 1, 2ст.509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2ст.11 ЦК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першоюст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.641ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може

зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Згідно ч.ч.1,2ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.ч.1,3ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч.1ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною другою ст.639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.02.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

У силу ч.1ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни

до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).

Згідно п.5 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Окрім того, відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п.6 ч.1ст.2 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п.12 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла

пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч.1ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка

підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 року у справі №761/1543/20, від 23.02.2022, у постанові від 19.01.2022 року у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 року у справі №554/8549/15-ц.

Судом встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що 27 травня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 із дотриманням вимог діючого законодавства був укладений в електронній формі Договір №4687756 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідачка отримав кредит у сумі 13300,00 грн. у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на вказану нею банківську картку на строк 350 днів.

У вказаному договорі сторони узгодили розмір кредиту, процентів, строк та умови кредитування, відповідальність за несвоєчасне виконання умов договору, тобто досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.

ОСОБА_1 , уклавши договір №4687756 від 27 травня 2024 року, належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, котра згідно наданого розрахунку станом на 24 грудня 2024 року, тобто на день набуття права вимоги, становить 54744,00 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13300,00 грн, заборгованості за процентами у сумі 34794,00 грн, нарахованої за період з 27 травня 2024 року по 26 серпня 2024 року та штрафу у розмірі 6650,00 грн. та яку позивач, як новий кредитор, просить стягнути на свою користь.

Факт переходу права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до позивача підтверджується вищезазначеним договором факторингу, реєстром боржників, актом прийому-передачі та платіжною інструкцією про проведення повної оплати фактором коштів за цим договором на користь клієнта, що відповідає вимогам ст.1077,1078 ЦК України.

Вказаний договір факторингу у встановленому порядку недійсними не визнаний, тому в силу положень ст.204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаного правочину.

Таким чином позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за кредитним договором №4687756 від 27 травня 2024 року.

Щодо розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає до стягнення із відповідачки суд дійшов наступних висновків.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №4687756 від 27 травня 2024 року, вбачається, що нарахування процентів за кредитом здійснювалось первісним кредитором за період з 27 травня 2024 року по 24 грудня 2024 року включно, при цьому у період з 27 травня 2024 року по 21 травня 2024 року застосовувалась процентна ставка у розмірі 1,5 % в день.

Разом з тим, суд не бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №4687756 від 27 травня 2024 року в частині нарахування процентів за користування кредитом з огляду на наступне.

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».

Так, Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Вказаним Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17, в якому передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів -2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка 2,5% застосовується до 22 квітня 2024 року, 1,5% - до 20 серпня 2024 року, а з 21 серпня 2024 року діє процентна ставка 1%.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що розмір заборгованості по процентах за користування кредитом за договором №4687756 від 27 травня 2024 року, який підлягає до стягнення з відповідача становить 17955,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами з яких: 17157,00 грн - проценти за період з 27 травня 2024 року по 20 серпня 2024 (13300,00 грн тіло кредиту х 1,5 % х 86 день), 798,00 грн- проценти за період з 21 серпня 2024 року по 26 серпня 2024 року (6 днів).

Щодо стягнення штрафу суд зазначає наступне.

Позивач також ставить вимогу про стягнення з відповідачки штрафу в сумі 6650,00 грн, обґрунтовуючи її порушенням останньою своїх зобов`язань та встановленням такого виду забезпечення виконання зобов`язання умовами кредитного договору.

Водночас до п.6.5 договору кредиту №4687756 від 27 травня 2024 року визначено, що у випадку встановлених законодавством України мораторіїв(заборон/обмежень) на нарахування штрафних санкцій-штраф протягом періоду дії такого мораторію (заборони) не нараховується та клієнтом не сплачується.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022від 24лютого 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася Указами Президента України і триває дотепер.

Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23 дія п.18Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.

З огляду на вказані обставини позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позивача) неустойки за порушення зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі №910/10901/23.

У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 6650,00 грн слід відмовити.

Згідно з вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст.80 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будь-яких доказів, які б спростовували факт отримання кредиту чи його погашення у строки, визначені договором на рахунок первісного чи нового кредитора та власного контррозрахунку боргу не надав.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності ,приходить до переконання, що позовні вимоги ТОВ«ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4687756 від 27 травня 2024 року, у розмірі 31 255,00 грн, з яких: 13300,00 грн- заборгованість за тілом кредиту та 17955,00 грн - заборгованість за процентами.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.133ЦПКУкраїни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною шостою ст.137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн позивачем до позовної заяви додано:

-договір про надання юридичних послуг №02/08/2024 від 02 серпня 2024 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК«УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» відповідно до п.1.1, якого за цим договором виконавець, який має право на зайняття адвокатською діяльністю надає замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у державних органах влади та місцевого самоврядування. Вартість послуг виконавця становить 10000,00 грн складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника;

-свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 від 23 жовтня 2018 року, видане адвокату Руденко К.В.;

-довіреність ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» від 26 лютого 2024 року, видану на представництво інтересів товариства адвокатом Руденком К.В.;

-акт приймання-передачі наданих послуг №44 від 03 лютого 2025 року та витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання юридичних послуг №02/08/2024 від 02 серпня 2024 року, відповідно до якого адвокатом здійснено підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором

№4687756 від 27 травня 2024 року та клопотання про витребування доказів на загальну суму 10000,00 грн;

-платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №1989 від 06 лютого 2025 року відповідно до якої ТОВ «ФК«УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» перерахувало на рахунок адвоката Руденко К.В. грошові кошти у сумі 100000,00 грн за договором про надання юридичних послуг №02/08/2024 від 02 серпня 2024 року.

У даній справі відповідачкою не заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, а тому приймаючи до уваги те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» задоволено частково на 57%(31 255,00 х 100/54744,00), то розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає до стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 5700,00 грн(10000/100х57%).

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1380,77 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2422,40/100х57%).

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 280-283, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованість за договором №4687756 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 травня 2024 року у сумі 31255,00 грн., повернення сплаченого судового збору у сумі 1380,77 коп. та 5700,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 38 335(тридцять вісім тисяч триста тридцять п`ять) грн.77 коп.

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 30 червня 2025 року.

Суддя А. В. Вовченко