Справа № 466/3840/25
Провадження № 2-о/466/229/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ковальчука О.І.

секретаря Пилипців О.-І.І.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника, адвоката Семко В.В.

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи, адвоката Єрохіна В.В.

справа №466/3840/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису

в с т а н о в и в:

23.04.2025 заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, строком на 6 (шість) місяців, яким вжити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього наступних обов`язків: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалою особою, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300м до місця проживання постраждалої особи, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 покликається на те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується копією паспорта з відповідною відміткою реєстрації. Разом зі заявником за вказаною адресою також проживає її онук ОСОБА_2 . Даний факт підтверджується копією відомостей №187912. Проте, останнім часом її онук, ОСОБА_2 почав поводити себе дуже агресивно по відношенню до неї, що змушує хвилюватись за своє здоров`я. ОСОБА_2 вчиняє скандали, ображає нецензурною лайкою, погрожує застосуванням фізичного насильства, забороняє користуватись речами в квартирі заявника, погрожує, що відправить її до психіатричної лікарні, повикидав продукти з холодильника і підклав їх під двері кімнати заявника, викручував руки, коли заявник хотіла набрати води з крану, штовхав її і тріпав, коли заявник заходить до туалету, вимикає за світло. Так, зокрема, 09.02.2025р. щодо нього було видано терміновий заборонний припис, який він не виконував, а ще більше почав знущатись з заявника. ОСОБА_2 продовжує проявляти агресію по відношенню до заявника. Протиправні дії зі сторони ОСОБА_2 носять систематичний та довготривалий характер. В заявника є реальні побоювання за своє життя та здоров`я.

Від постійних суперечок і скандалів погіршилося самопочуття заявника, вона перебуває в стані постійного стресу, хвилювання та страху. Всі ці протиправні дії зі сторони ОСОБА_2 є наслідком такого погіршення самопочуття.

Звертає увагу на те, що всі попередні заходи, що застосовувались до ОСОБА_2 не дали результатів і він продовжує загрожувати життю та здоров`ю заявника.

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Згідно пункту 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п.17 ст. вказаного Закону, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Таким чином, вважає що заявник є особою, яка зазнала домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо заявника, ОСОБА_1 , необхідно до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис строком на 6 місяців.

Зважаючи на це, заявник переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією до кривдника виявились неефективними та не захистили від насильства.

З врахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник, адвокат Семко В.В. підтримали вимоги викладені в заяві, надавши пояснення, аналогічні до викладених у заяві про видачу обмежувального припису та просили заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник, адвокат Єрохін В.В. в судовому засіданні заяву заперечили повністю та просили відмовити у видачі обмежувального припису.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень глави 13 Розділу IV ЦПК України справи про видачу і продовження обмежувального припису розглядаються судами в порядку окремого провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За змістом п.п. 2, 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

За змістом ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно вимог ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Пунктом четвертим частини першої статті 18 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що до завдань у сфері запобігання домашньому насильству належать: формування в суспільстві нетерпимого ставлення до насильницьких моделей поведінки, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед постраждалих дітей, усвідомлення домашнього насильства як порушення прав людини.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, визнаються жорстоким поводженням з дитиною. А дитина, яка потрапила в умови, що негативно впливають на її життя, стан здоров`я та розвиток у зв`язку жорстоким поводженням, зокрема домашнім насильством, має статус дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані заявниця ОСОБА_1 , заінтересована особа, внук заявника ОСОБА_2 , а також сини заявника ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та внучка заявника ОСОБА_3 (а.с.8-9).

Фактично у вказаній квартирі АДРЕСА_2 проживають заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа, внук заявника ОСОБА_2 , син заявника ОСОБА_4 та внучка заявника ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого 12.11.2002 року ДП «ЛАНТ-ЖКВ» ВАТ «Автонавантажувач», квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_7 , ОСОБА_4 (а.с.11).

Судом також встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2025 по справі №466/2107/25, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 340 (триста сорок гривень 00 копійок) в дохід держави та судового збору в дохід держави у розмірі 605,60грн.

З вказаної постанови від 10.04.2025 по справі №466/2107/25 вбачається, що 05.02.2025 близько 15:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , внук гр. ОСОБА_2 нецензурно виражався, шарпав, зводить наклепи (неправдиві речі), постійно конфліктує, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї бабусі гр. ОСОБА_1 . Таким чином гр. ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.29).

Згідно пояснень свідка ОСОБА_5 , наданих в судовому засіданні встановлено, що свідок, яка є внучкою заявника, з серпня 2024 по лютий 2025 року проживала з бабусею ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . За цей час приблизно 7-8 разів відбувалися конфлікти з бабусею та її двоюрідним братом ОСОБА_2 , останній ображає бабусю, викидав з холодильника бабині речі, не дозволяє користуватися побутом, кричить, гримає дверима, хотів відправити бабусю до психіатричної лікарні. Причини конфлікту їй не відомі.

З пояснень свідка ОСОБА_6 , яка є сестрою покійного чоловіка заявника, наданих в судовому засіданні встановлено, що свідок з заявником спілкуються часто по телефону та їй відомо, що з листопада 2024 року почалися конфлікти, внук ОСОБА_2 виключає світло, коли його бабуся в туалеті, закриває двері на замок і бабуся ходить по вулиці, боїться йти в свою квартиру, викликала поліцію. Вказує, що бабця вчила внуків, доглядала, а зараз є безпричинні конфлікти.

Відповідно по пояснень свідка ОСОБА_3 , яка є внучкою заявника встановлено, що конфлікти виникають через те, що бабуся робить пакості їй і брату ОСОБА_2 , викликає поліцію, оскільки хоче, щоб в квартирі жила двоюрідна сестра свідка. Такі дії бабуся робила також її мамі.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_4 , наданих в судовому засіданні встановлено, що він є сином заявника. Вказує, що конфлікти були між його колишньою дружиною та його мамою на побутовому рівні. Зараз відбуваються конфлікти з сином і мамою також на побутовому рівні, пробував говорити з мамою, але безрезультатно. За холодильник не чув суперечок. Деколи мама гримає дверима під час конфлікту.

Відповідно до пояснень заявника ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні, встановлено, що внук ОСОБА_2 обзиває її, погрожує, забороняє користуватися технікою, часто вривається в її кімнату, погрожував сексуальним насильством.

З дослідженого в судовому засіданні звукозапису, наданого заявником, встановлено, що з боку ОСОБА_2 мало місце домашнє насильство, а саме його форма психологічне насильство, яке знайшло свій прояв у словесних образах, погрозах, які спрямовані на обмеження волевиявлення ОСОБА_1 , що викликали у неї побоювання за свою безпеку, спричинили підвищену тривожність, симптоми депресивного стану, страх за своє життя, психоемоційний стрес та завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За наведених обставин, суд вважає, що ризики повторного вчинення щодо заявниці, яка є інвалідом ІІ групи, психологічного або фізичного насильства з боку ОСОБА_2 є реальними. Його дії носять системний характер, за що він притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Заявниця з приводу поведінки ОСОБА_2 неодноразово зверталася в органи поліції та на даний час має обґрунтовані підстави побоюватися за власну безпеку. Відповідно, суд вбачає за необхідне видати обмежувальний припис з метою захисту постраждалої від домашнього насильства та для попередження можливого повторного застосування до неї насильства з боку ОСОБА_2 .

Зважаючи на оцінені в судовому засіданні докази, беручи до уваги позицію сторін, суд вважає, що наявні підстави для застосування до ОСОБА_2 заборони строком на 1 місяць перебувати в місці проживання з постраждалою особою, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300м до місця проживання постраждалої особи, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, задовольнивши заявлені вимоги частково. На переконання суду, видача обмежувального припису забезпечить дієвий, ефективний та невідкладний захист заявниці від домашнього насильства, буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства та саме такий строк на даний час є достатнім для виконання обмежувальним приписом захисної та превентивної функції.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі № 753/10840/19.

Згідно з правовим висновком, зробленим Верховним Судом у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19), обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях.

Як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19, тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом №2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2019 року притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису.

Проте, суд дійшов висновку, що такі заходи доцільно застосувати на один місяць, а не на шість, як просить заявниця. Суд визначає такий строк дії обмежувального припису і вважає його достатнім та співмірним за конкретних обставин справи, адже з огляду на надані суду докази застосування обмежувального припису на такий тривалий термін як 6 місяців носитимуть непропорційний та надмірний характер для заінтересованої особи.

Відтак, з урахуванням встановлених фактичних обставин та за наслідками оцінки ризиків в їх сукупності, суд вважає, що вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства носить тривалий та систематичний характер та в подальшому існує ризик можливого продовження таких дій, а тому заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з метою захисту заявниці від домашнього насильства, і запобігання можливим повторним спробам вчинення такого з боку ОСОБА_2 .

Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.ст.13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 263-265, 268, 350-2 - 350-6 ЦПК України, суд

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис терміном на 1 (один) місяць, яким: заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувати в місці проживання з постраждалою особою, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Копію рішення направити до Відділу Поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області для взяття ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на профілактичний облік.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 червня 2025 року.

Суддя О. І. Ковальчук