Справа № 308/2413/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання апеляційну скаргу Ужгородської окружної прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2025 року у справі №308/2413/25 за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство внутрішніх справ України, Державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-Авіа», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та повернення їх у комунальну власність,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

13 лютого 2025 року Ужгородська окружна прокуратура Закарпатської області, діючи в інтересах держави, звернулася з позовом до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство внутрішніх справ України, Державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-Авіа», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування про надання у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, громадських будівель та споруд в районі АДРЕСА_1 , а також скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та повернення їх у комунальну власність.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2025 року позовну заяву керівника Ужгородської окружної прокуратури визнано неподаною і повернуто позивачеві.

Ухвала суду обґрунтована тим, що заявником не було усунуто недоліки позовної заяви, визначені суддею в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2025, а саме не було сплачено судовий збір у розмірі, визначеному ухвалою суду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2025, Ужгородська окружна прокуратура оскаржила таку в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04.03.2025, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.5, 10, 11 Закону України «Про оцінку Земель» та ст.175, 176, 177, 185 ЦПК України, а тому підлягає скасуванню.

Стверджує, що суд першої інстанції визначив попередню суму судового збору за кожну з чотирьох вимог майнового характеру у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (454200 грн.), а не ціну позову.

Вважає, що судовий збір необхідно вираховувати судом на підставі поданих позивачем доказів, та в разі встановлення невідповідності ціни позову за результатами розгляду справи, недоплачений судовий збір може бути стягнуто з позивача при розподілі судових витрат.

Прокуратура вважає, що недоплата судового збору є неістотним недоліком позовної заяви, який може бути усунутий в процесі підготовки справи до судового розгляду.

Апелянт стверджує, що у позовній заяві прокуратурою заявлено 9 вимог немайнового характеру (скасування в частині рішення органу місцевого самоврядування, 4 вимоги про скасування державних актів, 4 вимоги про скасування державної реєстрації). Із загальної суми судового збору за вказані вимоги сплачено 27 252 грн.

Вартість земельних ділянок визначено у відповідності до витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки № НВ-025, № HB-025, № HB-025, № HB-025.

Нормативно грошова оцінка відповідно до вказаних витягів становить: земельної ділянки за кадастровим номером :50:002:0121 503798,16 грн, :50:002:0113 553468,4 грн, :50:002:0107 53468,4 грн, :50:002:0076 561983,3 грн.

За подання вимоги щодо повернення спірних земельних ділянок в державну власність судовий збір становить 503798,16 * 1,5 / 100 + 553468, 4*1,5 / 100 + 561983,3 * 1,5 / 100 + 553468,4 * 1,5 / 100 = 32590, 77 грн.

Посилаючись на вказане, з урахуванням 9 немайнових вимог (9 * 3028) позивач зазначає, що вірно сплатив судовий збір у сумі 59 842,77 грн.

У своїх доводах Ужгородська окружна прокуратура посилається на норми Закону України «Про оцінку земель», відповідно до яких нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита. Зазначає, що оскільки судовий збір має одну природу з податками, як обов`язкові платежі до бюджету, встановлені вищим органом законодавчої влади, відтак нормативна грошова оцінка земельної ділянки може вважатися дійсною ціною для визначення суми судового збору.

Зауважує щодо умов, визначених ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», за умовами якої замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Так, зважаючи на те, що прокуратура не є власником спірних земельних ділянок, не уповноважені замовляти оцінку майна за дорученням зазначених осіб, то і замовником незалежної оцінки нерухомого майна, що є предметом спору прокуратура бути не може.

Крім наведеного, прокуратура стверджує, що визначення експертної оцінки спірних земельних ділянок неможливо в силу вимог закону, оскільки вказані земельні ділянки відносяться до земель, які необхідні для забезпечення роботи міжнародного аеропорту «Ужгород», а саме за рахунок контрольованої території аеропорту, яка повинна перебувати у постійному користуванні сертифікованого експлуатанта аеропорту та водночас не можуть вибувати з комунальної власності територіальної громади.

Щодо належної нормативної грошової оцінки предмету спору посилається на висновки Верховного Суду в ухвалах від 30.04.2024 у справі №906/283/22, від 02.06.2021 у справі №201/2956/19, від 11.06.2021 у справі №372/453/19.

Щодо вимоги, про скасування пункту 1.2 рішення Ужгородської міської ради №946 від 18.12.2008 у частині надання чотирьох земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків у приватну власність чотирьом різним особам, вважає, що таку слід вважати однією вимогою немайнового характеру.

Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву позивачу, тому на підставі ст.376 ЦПК, просить апеляційний суд ухвалу суду скасувати, як таку що перешкоджає подальшому провадженню у справі та справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Межі розгляду апеляційним судом

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги були направлені на адресу реєстрації місця проживання відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та місця реєстрації Ужгородської міської ради. Копія ухвали апеляційного суду про відкриття провадження також було направлено до електронного кабінету учасників справи, зареєстрованих в ЄСІТС.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

На підставі п.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначеної в п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені апеляційним судом

Керівник Ужгородської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати недійсним та скасувати пункт 1.2 рішення Ужгородської міської ради № 946 від 18.12.2008 у частині надання у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в районі АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0710 га, поз. 21, ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0780 га, поз. 84, ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0780 га, поз. 55, ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0792 га, поз. 42; визнати недійсними державні акти на право власності на ці земельні ділянки: серія ЯЗ № 222732, серія ЯЗ № 226671, серія ЯЗ № 221593, серія ЯЗ № 221616; визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію на зазначені земельні ділянки; зобов"язати відповідачів повернути земельні ділянки у комунальну власність територіальної громади м. Ужгорода.

До позову прокурором додано витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 23.01.2025, з яких вбачається, що загальна вартість спірних земельних ділянок складає 2 172 718 грн. вартість земельних ділянок становить 503798,16 грн, 553468,4 грн, 561983,3 грн, та 553468,4 грн.

До позовної заяви окружною прокуратурою додано підтвердження сплати судового збору. Так, згідно з платіжною інструкцією від 03.02.2025 Закарпатською обласною прокуратурою за позов Ужгородської окружної прокуратури в даній справі сплачено судовий збір в розмірі 59 842.77 грн. (а.с.84).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2025 позовну заяву керівника Ужгородської окружної прокуратури залишено без руху, оскільки така, на думку судді, подана без дотримання вимог ст. 175 та 177 ЦПК України. Вказаною ухвалою судді місцевого суду позивачу було надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом трьох днів з дня отримання ухвали шляхом зазначення ціни позову та наданні суду доказів сплати судового збору.

Ухвала судді місцевого суду обґрунтована тим, що, прокурором невірно визначено ціну позову та не у повному обсязі сплачено судовий збір.

Визначаючи розмір судового збору в частині майнових вимог, суд виходив з того, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок, на підставі якої прокурором визначено ціну позову, не є належним доказом дійсної вартості спірних земельних ділянок у вказаній справі, з метою визначення вартості об`єкта оцінки проводиться експертна оцінка. Оскільки на момент пред`явлення позову встановити точну вартість спірних земельних ділянок не надається можливим, суд першої інстанції попередньо визначив суму судового збору за вимоги майнового характеру у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осі, що становить 454200 грн., по кожній з вимог щодо чотирьох земельних ділянок, а всього - 1816800 грн.

Щодо немайнової вимоги позивача про скасування пункту 1.2 рішення Ужгородської міської ради №946 від 18.12.2008 у частині надання у приватну власність земельних ділянок, суд в ухвалі зазначив, що позивач фактично об`єднав чотири вимоги немайнового характеру, що стосується кожного відповідача окремо. Відтак, встановив, що позивачем фактично заявлено 12 вимог немайнового характеру, а розмір судового збору за 12 вимог немайнового характеру загалом становить 36 336 грн.

Отже, позивачем заявлено вимоги щодо чотирьох земельних ділянок - 12 вимог немайнового характеру та 4 вимоги майнового характеру - про зобов`язання повернути земельні ділянки. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем сплачено судовий збір не в повному обсязі та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом доплати судового збору в розмірі 1 756 957,23 грн.

На вказану ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Ужгородська окружна прокуратура 28.02.2025 (через систему Електронний суд») подала заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій вказала про неможливість органами прокуратури провести експертну оцінку предметів спору, у зв`язку з тим, що не уповноважена виступати замовниками експертної грошової оцінки земельних ділянок та здійснювати оплату відповідних договорів на проведення оцінки. Посилаючись на висновки Верховного Суду в подібних справах, вказує, що оскільки суд не встановив, що ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, мав вираховувати судовий збір із суми заявленої позивачем на підставі нормативної грошової оцінки землі.

У вказаній заяві прокуратура також не погодилась із визначенням судом суми судового збору стосовно кількості немайнових вимог, оскільки вважає, що вимога про скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині є однією вимогою немайнового характеру.

Таким чином, позивач вважав, що дотримався всіх вимог, передбачених ст. 175, 177 ЦПК України, у зв`язку з чим просив суд відкрити провадження у справі.

04 березня 2025 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовну заяву керівника Ужгородської окружної прокуратури визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Підставою повернення заяви було неусунення заявником у встановлений судом строк недоліків заяви, вказаних в ухвалі місцевого суду від 25.02.2025.

Проте з таким висновком суду не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суддя отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог ст. ст. 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Пунктами 2-9 частини третьої статті 175 ЦПК України встановлюються вимоги, яким повинна відповідати позовна заява. Зокрема, позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються (п. 3 ч. 3).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на майно вартістю майна.

Ціна позову - це грошовий вираз майнових вимог позивача. Ціна позову визначається лише щодо майнових вимог, тобто тих вимог, які мають грошову оцінку.

У цій статті сформульовано правила визначення ціни позову.

У позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається дійсною вартістю цього майна. При цьому вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач. В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Предметом заявлених позовних вимог у цій справі є, зокрема, вимоги про зобов`язання повернути земельні ділянки у комунальну власність, які є вимогами майнового характеру, а тому ціна позову повинна визначатися дійсною вартістю майна.

Оскільки предметом спору є земельні ділянки, а тому саме вони потребують визначення їх вартості.

Правове регулювання оцінки земель здійснюється відповідно до Конституції України, ЗК України, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Закону України «Про оцінку земель», законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно преамбули Закону України «Про оцінку земель» цей закон визначає правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов`язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оцінку земель» грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами.

При цьому стаття 19 Закону України «Про оцінку земель» визначає, що експертна грошова оцінка земельних ділянок проводиться на основі таких методичних підходів, як, зокрема, зіставлення цін продажу подібних земельних ділянок.

Зробивши системний аналіз наведених вище норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку про те, що належними та допустимими доказами, які підтверджують ціну позову у майнових вимогах про витребування земельної ділянки можуть бути, зокрема: договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджують дійсну вартість такого майна безпосередньо на час звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Колегія суддів вважає, що, оскільки нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку та державного мита, вона може бути також використана і при сплаті судового збору, який, відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», справляється на всій території України за подання, зокрема, заяв, скарг до суду. При цьому, відповідно до частин другої статті 176 ЦПК України, суд не позбавлений права в подальшому стягнути недоплачений судовий збір відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

В ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про залишення позовної заяви прокуратури без руху суд встановив, що визначена позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, зважаючи на те, що ціна земельних ділянок ґрунтується на нормативній грошовій оцінці, а не на експертній. Тому, суд, відповідно до ст. 176 ЦПК України, самостійно визначив розмір судового збору за чотири майнові вимоги у розмірі по 454200 грн за кожну, що в сукупності склало суму 1816800 грн.

Однак, визначена судом сума судового збору за чотири майнові вимоги юридичної особи не відповідає приписам п. 10 ч. 1 ст 174 ЦПК України, відповідно до якої у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог, та п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», якими визначено, що ставка судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 14.09.2024 №12000 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на січень 2025 складає 3028 грн. Відповідно, 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 059 800 грн, натомість суд першої інстанції визначив розмір судового збору за вимоги майнового характеру 1 816 800 грн, не застосувавши ті обмеження, які встановлені законом для сплати судового збору.

Крім того, колегія суддів зазначає, що виходячи з визначеного судом першої інстанції розміру судового збору за кожну із майнових вимог в сумі 454200 грн (150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), що, згідно Закону України «Про судовий збір» має становити 1,5 відсотки ціни позову (дійсної вартості спірного майна), вартість кожної із чотирьох спірних земельних ділянок (площі яких - 0,0710 га, 0,0780 га, 0,0780 га та 0,0792 га) становить 30 280 000 (тридцять мільйонів двісті вісімдесят тисяч) гривень, що вочевидь не відповідає дійсній вартості майна та є надмірно завищеною.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Таким чином, визначаючи розмір сплати судового збору за чотири майнові вимоги щодо зобов`язання повернути земельні ділянки в державну власність в сумі 1816800 грн, суд першої інстанції не врахував максимальний розмір судового збору, визначеного п.п. 1 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», який не може перевищувати 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 059 800 грн, не застосував ті обмеження, які встановлені законом для сплати судового збору, при цьому позиція суду першої інстанції щодо вартості земельних ділянок (виходячи з визначеної судом суми судового збору) вочевидь не відповідає дійсній вартості майна.

В апеляційній скарзі прокуратура також посилається на норми Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», відповідно до яких замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, страховики, МТСБУ, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що підставами для проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки є договір, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом, а також рішення суду.

Згідно з ст. 19 вказаного закону експертна грошова оцінка земельних ділянок проводиться суб`єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до вимог цього Закону, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні», а також інших нормативно-правових актів та норм і правил.

Оскільки спір стосується земельних ділянок, які вибули із власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування безоплатно, вартість таких земельних ділянок не може бути зазначена відповідно до витягу з реєстру прав власності, такі землі не відчужувались. Тому попередня вартість земель для визначення розміру судового збору може бути визначена за нормативною грошовою оцінкою землі.

Прокурор не має можливості замовити оцінку спірного майна, оскільки відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні» замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки

Прокурор не належить до переліку осіб, які можуть бути замовниками вищевказаної оцінки майна (див. постанову Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 918/188/21).

У цій же постанові Верховний Суд вказав, що, відповідно до процесуальних норм, суд першої інстанції у випадку, якщо він вважав, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, мав здійснити розгляд справи по суті та встановивши при розгляді справи невідповідність ціни позову дійсній вартості спірного майна, розподілити судові витрати за результатами такого розгляду, а не повертати позовну заяву заявнику.

Щодо вимог немайнового характеру колегія суддів зазначає наступне.

У апеляційній скарзі скаржник стверджує, що заявлена прокуратурою вимога про скасування рішення Ужгородської міської ради №946 від 18.12.2008 в частині пункту 1.2 щодо надання у приватну власність земельних ділянок, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в районі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0.0710 га, ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0780 га, ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0.0780 га, ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0.0792 га. є однією вимогою немайнового характеру.

Однак зі змісту вказаної вимоги та поданої копії рішення органу місцевого самоврядування, вбачається, що вимога стосується різних підпунктів частини 1.2. Рішення сесії щодо чотирьох різних земельних ділянок та стосовно чотирьох різних відповідачів. Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач фактично об`єднав чотири вимоги немайнового характеру, що стосується кожного відповідача окремо стосовно чотирьох різних земельних ділянок.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції помилково визначив ухвалою від 25.02.2025 суму судового збору, яка підлягає до сплати за подання прокуратурою вимог майнового характеру, та вірно визначив суму судового збору, яка підлягає до сплати за подання 12 вимог немайнового характеру.

У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Крім того, повертаючи заяву позивачу, суд залишив поза увагою факт належної оплати судового збору по іншим вимогам, без надання оцінки тому, чи можуть вони (оплачені вимоги) бути предметом розгляду самостійно.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Європейський суд з прав людини задекларував, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), N 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, яка, відповідно до п. 4 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Ужгородської окружної прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2025 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2025 скасувати.

Цивільну справу №308/2413/25 за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство внутрішніх справ України, Державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-Авіа», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та повернення їх у комунальну власність - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.

Головуюча:

Судді: