Провадження № 2/932/2892/23
У Х В А Л А

09 червня 2025 року Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Петуніна І. В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Дніпро справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення аліментів на утримання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення аліментів на утримання в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем вона проживала однією сім`єю більше 10 років та під час спільного проживання отримала інвалідність. У зв`язку з цим просить встановити факт проживання однією сім`єю та стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно на час інвалідності.

До початку розгляду справи по суті, позивач звернулася до суду із заявою про залишення без розгляду своїх позовних вимог та повернення судового збору.

Позивач та її представник адвокат В`язовий В. В. надали клопотання про розгляд заяви про залишення без розгляду позовних вимог та повернення судового збору без їх участі, на задоволенні заяви наполягають та заперечують щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу з підстав, вже викладених у заяві про залишення без розгляду позовних вимог та повернення судового збору.

Від представника відповідача Боєвої О. В. надійшла заява, що відповідач та його представники не заперечують проти задоволення заяви позивача про залишення позову без розгляду, просять стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн, розгляд заяви провести без їх участі.

Суд, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у разі подання позивачем відповідної заяви, постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

Залишення без розгляду вимог позивача не суперечить закону і не порушує нічиїх прав і охоронюваних законом інтересів і є підставою для залишення позову без розгляду.

Між тим, за змістом п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Таким чином, оскільки позов залишений без розгляду за заявою позивача, то судовий клопотання позивача про повернення судового збору задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача на правничу, то суд зазначає наступне.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У заяві про стягнення судових витрат у розмірі 10000,00 грн, пов`язаних із правовою допомогою, представник відповідача не зазначила, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду.

Вирішуючи вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також її дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами, її дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

З системного тлумачення положень ч.ч. 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами, що судом не встановлено.

При цьому суд враховує висновки, викладені у постанові ВС від 14.01.2021, справа № 521/3011/18.

До того ж, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вказаних у ч. 3 ст. 137 ЦПК України документів, відповідачем не надано.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 142, 257, 260, 353-354 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про залишення її позовної заяви без розгляду, задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення аліментів на утримання, залишити без розгляду.

Клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору залишити без задоволення.

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Боєвої Олени Вікторівни про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 10.06.2025.

Суддя І. В. Петунін