ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Халаджи О. В.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Куць О.О.),

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором 0 від 26.06.2020 року у розмірі 43759.99 грн., з яких: 19051,11 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 24705,88 грн. сума заборгованості за відсотками та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника Лабовкіна О.О., подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження обставин справи.

Скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів передання грошей в кредит ОСОБА_1 , доказів встановлення кредитного ліміту тощо. Позивачем до матеріалів справи надані роздруківки, які нібито виконані на бланку АТ «Укрсиббанк», та нібито посвідчують рух коштів. Роздруківки не містять ані підписів, ані печатки банку, тобто не є первинними документами, та не підтверджують реального руху коштів.

Вказує, що нарахування відсотків за користування кредитом за межами строку кредитування (після 26.06.2022 року) не відповідає правовій природі таких відсотків.

Судом першої інстанції неврахованого того факту, що Позивачем всупереч процесуальним вимогам не надав належного розрахунку вимог.

Суд першої інстанції безпідставно встановив факт переходу права вимоги за Договором факторингу до ТОВ «Фінансова компанія «КредитКапітал».

ОСОБА_2 просив рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від представника Товариства - Дмитрівої В.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона наголосила на тому, що Анкета-заява про надання споживчого кредиту, Паспорт споживчого кредиту та Договір-Анкета про відкриття та комплексне розрахункове касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №0 від 26.06.2020 року про які зазначено у відзиві є належними доказами на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 , оскільки у них відображені всі умови кредитування, на які погодився Відповідач. Також Відповідачу при укладенні кредитного договору було надано право ознайомитися із Правилами споживчого кредитування АТ «УКСИББАНК» із посиланням де можна їх знайти, свідчить про правомірність про інформованості позичальника зі сторони банку

Вказує, що відповідачка не виконала взяте на себе зобов`язання ні перед первісним кредитором АТ «УКРСИББАНК», у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «КредитКапітал» вимушене було звернутись із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.

ОСОБА_3 просила оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить 43756,99 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3028х30 =90840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено що 26.06.2020 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) №0, відповідно до умов якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт на картку у розмірі 20000 грн. та зазначені умови кредитування (розділ 2 Договору) (а.с. 21-23).

Цього ж дня, 26.06.2020 року, відповідачем ОСОБА_1 підписано анкету-заявку на надання споживчого кредиту, якою відповідач просить АТ «УКРСИББАНК» надати їй споживчий кредит «Револьверна кредитна картка» на 24 місяці. Сума кредиту становить 20000 грн.(а.с. 18).

Також ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту інформаційний лист (інформація, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Сума кредитного ліміту зазначена у розмірі 20000 грн, строк кредитування 24 місяці, мета кредиту споживчі цілі. Також зазначено інформацію щодо відсоткової ставки (п.4 Паспорту) (а.с.19-20).

22.02.2024 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №260 (а.с.78-83).

Згідно вищевказаного договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «УКРСИББАНК», в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 26.06.2020 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №260 від 22.02.2024 року (а.с.84).

Як вбачається з указаного витягу, АТ «УКРСИББАНК» передало ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на умовах, визначених договором, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 26.06.2020 року, за яким заборгованість становить 43 756,99 грн., з яких заборгованість основним боргом (за тілом кредиту) 19 051,11 грн.; заборгованість за відсотками 24 705,88 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та стягуючи на користь позивача з відповідачки заборгованість у розмірі 43756,99 грн, з яких заборгованість основним боргом (за тілом кредиту) 19 051,11 грн.; заборгованість за відсотками 24 705,88 грн. суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Апеляційний суд не може погодиться з даним висновком у повному обсязі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно статті 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

26.06.2020 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) №0, відповідно до умов якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт на картку у розмірі 20000 грн. та зазначені умови кредитування (розділ 2 Договору) (а.с. 21-23).

Цього ж дня, 26.06.2020 року, відповідачем ОСОБА_1 підписано анкету-заявку на надання споживчого кредиту, якою відповідач просить АТ «УКРСИББАНК» надати їй споживчий кредит «Револьверна кредитна картка» на 24 місяці. Сума кредиту становить 20000 грн.(а.с. 18).

22.02.2024 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №260 (а.с.78-83).

Згідно вищевказаного договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «УКРСИББАНК», в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 26.06.2020 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №260 від 22.02.2024 року (а.с.84).

Факт переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача підтверджуються належними доказами в матеріалах справи, договором факторингу №260 від 2022.2024 року, витягом з реєстру Боржників до Договору факторингу № 260 від 22.02.2024 року на загальну суму 43756,99 грн., та актом приймання-передачі Права Вимоги від 20.02.2024 року, а отже доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем отримання права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00 від 26.06.2020 року підтверджено належними доказами в матеріалах справи.

Факт укладення кредитного договору відповідачкою не заперечується, а отже у розумінні вимог ст. 82 ЦПК України, дана обставина не підлягає доведенню.

Представник відповідачки у скарзі наголошує на тому, що позивачем не було надано доказів перерахування кредитних коштів та належного розрахунку заборгованості.

Колегія суддів вважає вказані аргументи представника хибними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позову було долучено рух коштів по рахунку картки з лімітом з 11.06.2020 року по 10.12.2023 року та виписку за картковим рахунком клієнта за період з 01.01.2024 року по 11.04.2024 року (а.с.26-74).

З наданого руху коштів по рахунку картки з лімітом вбачається,що відповідачка почала користуватись наданим їй кредитним лімітом з 29.06.2020 року, також апеляційний суд наголошу на тому, що згідно наданого позивачем руху коштів за кожним окремим розрахунковим періодом відслідковується витрати відповідачки, а саме здійснення оплати в інтернеті та частково погашення кредитного ліміту та процентів, а також зазначено про суму зарахувань та списань з картки, а також залишку заборгованості за кожним місяцем.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами.

Відповідно до вказаної вище виписки, відповідачка активно користувався кредитним лімітом,здійснюючи перекази грошових коштів, оплачуючи покупки в магазинах. Більш того, відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується розрахунком та випискою з особового рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальником не спростовано твердження позивача про те, що відповідач користувався наданими кредитними коштами.

Контррозрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачкою також не надано.

Враховуючи викладене, та враховуючи ту обставину, що відповідачем власноручно було підписано кредитний договір, в якому було обумовлено всі істотні умови його виконання, та враховуючи, що відповідачка кредитні кошти отримала, користувалась ними, часткового погашала існуючу заборгованість, апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині заборгованості за основним боргом у розмірі 19051,11 грн, оскільки ОСОБА_1 належними та допустимими докази не спростовано наявність заборгованості, а отже колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в цій частині відповідає нормам процесуального та матеріального права.

Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 24705,88 грн.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вже було встановлено матеріалами справи, що 26.06.2020 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) №0, відповідно до умов якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт на картку у розмірі 20000 грн. та зазначені умови кредитування (розділ 2 Договору) (а.с. 21-23).

Цього ж дня, 26.06.2020 року, відповідачем ОСОБА_1 підписано анкету-заявку на надання споживчого кредиту, якою відповідач просить АТ «УКРСИББАНК» надати їй споживчий кредит «Револьверна кредитна картка» на 24 місяці. Сума кредиту становить 20000 грн.(а.с. 18).

У позовній заяві ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заявило вимогу про стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 24705,88 грн.

Згідно наданої виписки за картковим рахунком, станом на 22.02.2024 року на дату відступлення права вимоги були нараховані відсотки у розмірі 24705,88 грн.

Згідно руху коштів по рахунку картки з лімітом за розрахунковий період 11.06.2022 року по 10.07.2022 року заборгованість за відсотками становила 7824,48 грн, тобто в межах дії кредитного договору. (а.с.55).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України).

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення в оскаржуваній частині стягнення відсотків з відповідачки підлягає зміні, оскільки судом безпідставно та з порушенням норм матеріального права було стягнуто з останньої на користь позивача розмір відсотків нарахованих після закінчення дії кредитних договорів, а вимога, щодо стягнення сум після строку дії таких договорів у відповідності до ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлялась, а отже апеляційний суд вважає, що до стягнення підлягає сума нарахованих відсотків в межах дії кредитного договору до 26.06.2022 року, а саме у розмірі 7824,48 грн., а тому рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року підлягає зміні в частині стягнення нарахованих відсотків шляхом зменшення суми до 7824,48 грн. а в іншій частині рішення необхідно залишити без змін, оскільки є таким, що було ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, підлягає перерозподілу судовий збір, пропорційно до задоволених вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року в частині стягнення заборгованості по відсоткам та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () заборгованість за кредитним договором № 0 від 26 червня 2020 року по відсоткам у розмірі 7824 грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () судовий збір у розмірі 1487,83 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 519,75 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська