Справа № 489/3422/24
Номер провадження 2/489/2143/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 червня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" (далі - позивач або ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ") до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі - відповідач 2) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, трьох відсотків річних, інфляційних втрат

встановив

В травні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення із відповідачів на користь позивача 15669,18 грн. - боргу за спожиту теплову енергію; 119,46 грн. - суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 49,14 грн. - три відсотки річних, що утворилися внаслідок не виконання відповідачами зобов`язань по оплаті за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Свої зобов`язання щодо постачання теплової енергії позивач виконував в повному обсязі та належним чином, але відповідачами оплата своєчасно та в повному обсязі не проводилась.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача надійшла до суду заява, в якій він просить розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань від нього до суду не надходило, відзив до суду не подано.

Відповідач 2 судове засідання не з`явилася, в заяві про перегляд заочного рішення заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вказала, що їй належить тільки 1/4 частка квартири, куди нараховувалась заборгованість за вказаними комунальними послугами.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2024 у справі №489/818/24 у видачі судового наказу було відмовлено.

Відповідно до відомостей з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 10.05.2024 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач 1 - ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.04.2024 ОСОБА_2 є власником 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в опалювальних сезонах 2021-2024 р.р., що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Позивачем було надіслано на адресу відповідачів досудову вимогу №671-ф30 від 30.11.2023 в порядку досудового урегулювання сплати боргу.

Відповідно до наданого представником позивача розрахунку сума боргу відповідачів за спожиту теплову енергію за період з 01.02.2021 по 29.02.2023 складає 15669,18 грн.

Крім того, за період з 01.03.2021 по 01.02.2022 відповідачам нараховано: 119,46 грн. - сума на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 49,14 грн. - три відсотки річних.

Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

В п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч.1 ст. 12 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (ч.ч. 1, 4 ст. 9 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 576/2721/19 від 15.04.2021.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/7683/13-ц від 20.09.2018 суд апеляційної інстанції виправив допущені судом першої інстанції помилки та, скасовуючи ухвалене ним рішення і частково задовольняючи позов, з урахуванням положень статті 319 ЦК України, правильно виходив з того, що в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст.610 та ст.611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Беручи до уваги те, що відповідачі є споживачами послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідач 1 зареєстрований за вказаною адресою, а відповідач 2 є співвласником лише 1/4 частки квартири та, враховуючи неналежне виконання відповідачами зобов`язань щодо сплати за надані послуги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до частки відповідача 2 у спільному майні (1/4), оскільки іншої домовленості щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за надані послуги таким чином: стягнути з відповідача 2 на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 3917,30 грн. (15669,18 грн./4) та з відповідача 1 на користь позивача стягнути заборгованість у розмірі 11751,88 грн. (15669,18 грн. - 3917,30).

Окрім того, з наданого представником позивача розрахунку заборгованості трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідачів, з яким погоджується суд, вбачається, що за період з 01.03.2021 по 31.01.2022 нараховано три проценти річних у розмірі 49,14 грн., сума на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції становить 119,46 грн.

Суд вважає, що заборгованість трьох процентів річних та інфляційних втрат необхідно стягнути з відповідачів також, враховуючи належність лише 1/4 частки нерухомого майна ОСОБА_2 , а саме: стягнути з відповідача 2 на користь позивача заборгованість трьох процентів річних у розмірі 12,29 грн. (49,14 грн./4) та з відповідача 1 у розмірі - 36,85 грн.; стягнути з відповідача 2 на користь позивача заборгованість інфляційних втрат у розмірі 29,86 грн. (119,46 грн./4) та з відповідача 1 на користь позивача заборгованість інфляційних втрат у розмірі 89,60 грн. (119,46 грн. - 29,86 грн.)

Суд приходить до висновку, що позивач здійснював постачання теплової енергії, а відповідачі будучи споживачами послуг з постачання теплової енергії не виконали свої зобов`язання по сплаті за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі ч. 1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, враховуючи, з відповідача 1 на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2271,00 грн. (3028,00 грн. - 757,00 грн.) та з відповідача 2 на користь позивача у розмірі 757,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2-13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2021 по 29.02.2023 в розмірі 11751,88 грн. (одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня вісімдесят вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» за період з 01.03.2021 по 31.01.2022 суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 89,60 грн. (вісімдесят дев`ять гривень шістдесят копійок) та три відсотки річних в розмірі 36,85 грн. (тридцять шість гривень вісімдесят п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2021 по 29.02.2023 в розмірі 3917,30 грн. (три тисячі дев`ятсот сімнадцять гривень тридцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» за період з 01.03.2021 по 31.01.2022 суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 29,86 грн. (двадцять дев`ять гривень вісімдесят шість копійок) та три відсотки річних в розмірі 12,29 грн. (дванадцять гривень двадцять дев`ять копійок)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2271 грн. 00 коп. (дві тисячі двісті сімдесят одна гривня 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 757 грн. 00 коп. сімсот п`ятдесят сім гривен).

Допустити поворот виконання рішення та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_2 переплачену суму 11878,33 грн. (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім гривен тридцять три копійки).

Інформація про учасників справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», , адреса: 54020, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.06.2025.

Суддя В. В. Кокорєв