Номер провадження 2/167/161/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Н.В. Шептицької,

з участю:

секретаря судового засідання О.А. Ващук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

16.12.2024 року позивач звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_2 і після її смерті відкрилася спадщина за заповітом від 12.12.1997 року на його ім`я, а саме на: житловий будинок, хлів дерев`яний, критий залізом і всі інші побутові споруди, земельну ділянку розміром 0,50 га та грошові заощадження.

Інших живих спадкоємців, які могли б мати право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом, або на спадщину за законом на час смерті баби, не було.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.05.2024 року встановлено юридичний факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною бабою ОСОБА_1 і він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом р.№1745 від 19.08.2024 року на земельну частку (пай) розміром 3,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на території Луцького (колишнього - Рожищенського) району Волинської області.

Разом з тим, постановою від 15.10.2024 року приватного нотаріуса Зубенко Т.І. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в с. Озденіж Луцького (раніше Рожищенського) району Волинської області, у зв`язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих та реєстраційних документів на це нерухоме майно на ім`я спадкодавця.

Просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,50 га.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2024 року справу передано за територіальною підсудністю до Рожищенського районного суду Волинської області (ас 39), в який надійшла 25.02.2025 року і, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025 року, справа передана на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 46).

Ухвалою головуючої судді від 04.03.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, витребувані матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , почато підготовче провадження (ас 47-48).

17.03.2025 року в суд надійшли матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 (ас 57-96).

20.03.2025 року представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду (ас 98).

31.03.2025 року позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності (ас 103).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 02.04.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (ас 106-107).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 07.05.2025 року замінено відповідача - з Луцької міської ради Волинської області на Рожищенську міську раду Луцького району Волинської області (ас 126-127).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 03.06.2025 року замінено відповідача - з Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області на Луцьку міську раду Луцького району Волинської області (ас 138-140).

Учасники справи, які були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Суд ухвалив: розгляд справи в судовому засіданні проводити у відсутності учасників справи, згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без виклику учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття рішення у цій справі є 06.06.2025 року - дата складення повного судового рішення.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба ОСОБА_1 ОСОБА_2 , після смерті якої залишилося спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 66,1 м2, житловою площею 32,3 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту від 19.12.1997 року, посвідченого головою виконавчого комітету Іванчицівської сільської ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області, ОСОБА_2 належний їй на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами заповіла, у тому числі, ОСОБА_1 , який спадщину прийняв у встановленому законом порядку та строки. Проте, не оформив право власності на будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння, і постановою нотаріуса від 15.10.2024 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на дане спадкове нерухоме майно.

Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні.

Спадкоємців за законом немає.

Дані обставини підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 (ас 11), свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 (ас 12), свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (ас 13), свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 (ас 14), архівною довідкою від 17.04.2024 року (ас 15 зв), свідоцтвом про народження ОСОБА_7 (ас 16), рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2024 року по справі №161/9067/24 (провадження №2-о/161/323/24) (ас 18-19), постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.10.2024 року (ас 20), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.07.2024 року (ас 21), заповітом від 19.12.1997 року (ас 22), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.08.2024 року (ас 23), Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.08.2024 року (ас 24), повідомленням в.о. старости Боголюбського старостинського округу від 05.09.2023 року (ас 25), довідкою в.о. старости Боголюбського старостинського округу від 05.09.2023 року (ас 26), випискою з погосподарської книги №3 села Озденіж за 1996-2000 роки Іванчицівської сільської ради Рожиженського району Волинської області (ас 27), будиноковою книгою (ас 28-29), висновком оцінювача про вартість об`єкта оцінки (ас 30), технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна (ас 31-35), матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 (ас 57-96).

Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини 3 статті 1223, частини 1 статті 1220, частини 1 статті 1270 ЦК України, здійснення права на спадкування, право на спадщину виникає у день її відкриття. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач вчасно і належним чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , однак не оформив право власності на частину спадкового майна - будинковолодіння у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане спадкове майно.

За таких встановлених обставин суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що позивач належним чином зареєструвати право власності на спадкове майно, яке він прийняв в порядку спадкування за законом, належним чином немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що приватним нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

До 19 січня 1996 року, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29 червня 1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року №121.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації ( зокрема й право власності на нерухоме майно - частина 1 статті 4 Закону).

Згідно із частиною 4 статті 3 вищезазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Крім того, Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

- виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Дані нормативно-правові акти та встановлені у судовому засіданні обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , рік побудови 1965 (ас 35), побудований відповідно до діючого на час його будівництва законодавства і право власності на нього належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування, згідно запису в погосподарській книзі №3 села Озденіж за 1996-2000 роки Іванчицівської сільської ради Рожищенського району Волинської області, за ОСОБА_2 (ас 27).

Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, а саме, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який належним чином прийняв спадщину, але зареєструвати право власності на частину спадкового майна - будинковолодіння немає можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це спадкове майно та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно за ОСОБА_2 , то суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставні, обгрунтовані і підлягають до задоволення, тому слід визнати за позивачем право власності на спірне спадкове майно.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити також наступне.

Розглянувши позов, пред`явлений до Луцької міської ради Луцького району Волинської області, суд врахував, що територіальна громада (в особі органу місцевого самоврядування) може бути відповідачем у даній справі, оскільки, крім позивача, відсутні інші спадкоємці за законом та/або за заповітом, які прийняли спадщину, як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 7, 8, 10, 11, 12, 13, 77-81, 83, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Луцької міської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спадкове майно, а саме на: житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , рік побудови 1965, загальною площею 66,1 м2, житловою площею 32,3 м2.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: Луцька міська рада Луцького району Волинської області, адреса: м. Луцьк Луцького району Волинської області, вул. Богдана Хмельницького, 19, .

Дата складення повного тексту рішення суду: 06.06.2025 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька