Номер провадження: 22-ц/813/5889/25
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Самодурової Наталії Валеріївни, представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2024 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, постановлену під головуванням судді Бескровного Я.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, садового товариства «Шляховик» про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У травні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, садового товариства «Шляховик» про визнання права власності, в якому просила визнати за нею право власності на будинок загальною площею 21,8 кв.м., що складається в літ. «А» 1-1 коридор площею 6,5 кв.м., 1-2 підсобне площею 2,1 кв.м., 1-3 літня житлова, площею 6,6 кв.м., 1-4 літня житлова, площею 6,6 кв.м. та земельну ділянку площею 1200 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що вона з 2007 року є членом садового товариства «Шляховик» та їй була виділена у користування земельна ділянка АДРЕСА_2 .

Позивачка у вересні 2007 року звернулася до КП «ОМБТІ та РОН» з заявою про оформлення свідоцтва про право власності на садовий будинок.

Також позивачка зверталась до садового товариства «Шляховик» за документами необхідними для приватизації.

Однак, позивачка не отримала правовстановлюючий документ або письмову відповідь про причини відмови в оформленні свідоцтва про право власності на садовий будинок та земельну ділянку.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 липня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на будинок, загальною площею 21,8 кв.м., що складається в літ. «А» 1-1 коридор площею 6,5 кв.м., 1-2 підсобне площею 2,1 кв.м., 1-3 літня житлова, площею 6,6 кв.м., 1-4 літня житлова, площею 6,6 кв.м., та земельну ділянку, площею 1200 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

22 серпня 2024 року Одеська міська рада звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2024 року заява Одеської міської ради залишена без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Самодурова Н.В., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду змінити, внести зміни у резолютивну частину ухвали у абзац перший наступного змісту: з «Заяву залишити без задоволення» на «Заяву залишити без розгляду», посилаючись на порушення норм процесуального права, оскільки вважає, що суд помилково залишив заяву без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвоката Самодурової Н.В., представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , уповноважена особа Одеської міської ради просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

В судове засідання, призначене на 26 серпня 2025 року представник садового товариства «Шляховик» не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 180-181).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Юрченко К.А., представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника Одеської міської ради, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 липня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОМР, СТ «Шляховик» про визнання права власності задоволені.

22 серпня 2024 року ОМР звернулась до Київського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 1-16).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2024 року, заява ОМР про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с. 128).

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОМР пропустила строк на звернення з заявою про перегляд заочного рішення та не ставила питання про його поновлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що при постановленні ухвали про залишення заяви без задоволення, суд першої інстанції керувався ч. 2 ст. 126 ЦПК України, відповідно до якої документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалюючи судове рішення 26 вересня 2024 року, суд першої інстанції, не звернув уваги на правовий висновок викладений у Постанові ВП ВС від 12 червня 2024 року по справі №756/11081/20.

Так, Велика Палата Верховного Суду постановою від 12 червня 2024 року по справі №756/11081/20 сформулювала правовий висновок про те, що при порушенні строків на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд у відповідності до ч. 2 ст. 126 ЦПК України, залишає заяву про перегляд заочного рішення без розгляду.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду постановою від 12 червня 2024 року по справі №756/11081/20 відступила від висновків, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року по справі № 214/5505/16, згідно з якими за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення, поданої з пропуском установленого процесуальним законом строку, суд першої інстанції може прийняти лише одне з передбачених у ч. 3 статті 287 ЦПК рішень, а саме залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

За цим висновком, у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення без поважних причин, суд повинен залишити її без задоволення, а у відповідача виникає право на апеляційне оскарження заочного рішення з моменту постановлення відповідної ухвали незалежно від того, коли він отримав заочне рішення та чи був обізнаний про заочний розгляд справи.

Як зазначила ВП ВС у постанові від 12 червня 2024 року, такий підхід призводить до того, що відповідач отримує безумовне право на апеляційне оскарження заочного рішення навіть у разі, коли йому було достовірно відомо про таке рішення вже значний час, який може вимірюватися як роками, так і десятиріччями, що очевидно не узгоджується з принципом res judicata.

Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

З урахуванням того, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Самодурової Наталії Валеріївни, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2024 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 вересня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда