ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1247/24 Номер провадження 22-ц/814/964/25Головуючий у 1-й інстанції Литвин В.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар:Грицак А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заінтересованої особи ОСОБА_1 , адвоката Чапленко Альони Іванівни на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просив видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 строком на 6 місяців та встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 і покласти на неї такі обов`язки:

заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити наближатись на відстань ближче 500 метрів до ОСОБА_2 , його місця проживання та здійснення господарської діяльності, у тому числі на землях, належних СФГ «Регіон»;

заборонити особисто і через третіх осіб, у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним;

заборонити контактувати з ОСОБА_2 через засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб, у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

усунення перешкод у користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалої особи ОСОБА_2 , а також технікою, земельними ділянками та фінансово-господарською документацією СФГ «Регіон».

Обгрунтовуючи заяву ОСОБА_2 посилався на те, що рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 шлюб між ним та ОСОБА_1 був розірваний у зв`язку з постійними сварками та вчиненням домашнього насильства з боку ОСОБА_1 по відношенню до заявника. Однак після розірвання шлюбу ОСОБА_1 і далі продовжує проживати в будинку заявника, грубо порушуючи правила співжиття. будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягає розподілу, оскільки 1/2 частка будинку дісталась заявнику у спадщину, а інша 1/2 частка була йому подарована до одруження з ОСОБА_1 . Заявник вказує, що ОСОБА_1 систематично притягається до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , яке полягає в образах, хапанні за одяг, влаштуванні сварок, побитті, вигнанні з дому, погрозах життю та здоров`ю ОСОБА_2 , постійно викликає поліцію та погрожує останньому в`язницею, що завдає заявнику психологічних та фізичних страждань. Крім вчинення психологічного та фізичного насильства ОСОБА_1 завдає йому економічного насильства у вигляді позбавлення його житла, майна та коштів, а також перешкоджає господарській діяльності та завдає фінансових збитків. Заявник систематично звертається до органів поліції щодо незаконних дій ОСОБА_1 по відношенню до нього та вчинення домашнього насильства. Оскільки ОСОБА_2 як жертва насильства потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», він звернувся до суду із вказаною заявою.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначено заходи тимчасового обмеження її прав та покладено на неї обов`язки заборони, а саме:

- заборонено перебувати в місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено наближатись на відстань ближче 50 метрів до ОСОБА_2 , його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено особисто і через третіх осіб, у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним;

- заборонено контактувати з ОСОБА_2 через засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб, у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Встановлено строк обмежувального припису 6 (шість) місяців. Строк рахувати з дня ухвалення рішення.

В іншій частині вимог відмовлено.

Попереджено ОСОБА_1 , що у разі умисного невиконання обмежувального припису, встановленого рішенням суду, вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднесено на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису повідомлено уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також відповідні органи виконавчої влади за місцем проживання заявника.

В апеляційному порядку рішення оскаржила заінтересована особа ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм законодавства та без належного дослідження доказів по справі.

Скаржник вказує , що між нею і заявником існує сімейний конфлікт , що не можна ототожнити з домашнім насиллям , окрім того , відсутність повторюваності свідчить більш про наявність конфлікту, а ніж про наявність домашнього насильства.

Також зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Так, згідно Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи . Та суд першої інстанції не дослідив належним чином ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь якому його прояві і дійшов хибного висновку про задоволення заяви.

Окрім того у заяві про видачу обмежувального припису заявник не довів відповідні ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві з боку зацікавленої особи.

28.10.2024 року зацікавлена особа ОСОБА_1 була працевлаштована до Селянського Фермерського господарства «Регіон-II». Відповідно до установчих документів дана юридична особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .Відтак, посилання Заявника на обмеження щодо до перебування за вищевказаною адресою прямо перешкоджатиме виконанню трудових обов`язків зацікавленої особи.

Зважаючи на вказане , апелянт просить скасувати рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2024 року, та постановити нове про відмову в задоволенні заяви.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.10).

Заявник звертався в поліцію з приводу вчинення відносно нього домашнього насильства його колишньою дружиною ОСОБА_1 , що підтверджується копіями постанов Чутівського районного суду Полтавської області .

27.09.2024 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зверталися до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України та ч. 5 ст. 185 КК України .

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2023 року відкрито кримінальне провадження № 0000606 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України щодо вчинення дружиною ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 .

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про забезпечення позову (а.с.21), а також згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 30-34) серед засновників СФГ «Регіон» значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , із чого слідує, що між заявником та заінтересованою особою існує невирішений майновий спір щодо СФГ «Регіон».

Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_2 , як на підставу своїх порушених прав, послався на те, що ОСОБА_1 систематично вчиняє відносно нього домашнє насильство.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілому від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23).

Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

У постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) Верховний Суд зробив висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (постанова Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №161/16344/20).

Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_6 долучив : постанову Чутівського районного суду Полтавської області від 13.09.2023 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення; постанову Чутівського районного суду Полтавської області від 27.02.2024 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення ; постанову Чутівського районного суду Полтавської області від 23.05.2024 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2023 були внесені відомості за фактом вчинення щодо ОСОБА_6 домашнього насильства з кваліфікацією кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України.

Відповідно до Талона повідомлення єдиного обліку №10104 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію , встановлено , що 27.09.2024 до РУ надійшла заява про незаконне заволодіння ОСОБА_1 договорами оренди земельних ділянок укладених між СФГ «Регіон» та пайовиками.

Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задовлення заяви про видачу обмежувального припису.

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. У свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи, що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом.

З урахуванням вищевикладених норм матеріального та процесуального права, наданих ОСОБА_6 доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду про те, що заявником доведено наявність обставин, які, відповідно до положень Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дають підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису на строк 6 місяців.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви про видачу обмежувального припису є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника заінтересованої особи ОСОБА_1 , адвоката Чапленко Альони Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов