ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 червня 2025 року

м. Харків

справа № 645/730/25

провадження № 22-ц/818/2381/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправними та скасування наказу директора Державної установи «Центр пробації» про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 433/од-24 від 20 грудня 2024 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року, постановлену суддею Костіною І.Г.

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправними та скасування наказу директора Державної установи «Центр пробації» про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 433/од-24 від 20 грудня 2024 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.1) ч.1 ст.186 ЦПК України справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п.15 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну службу» дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємства, установ, організацій, інших суб?єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами. Вказує, що вона є працівником саме в державній установі є начальником Холодногірського відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області. Звертає увагу на те, що відповідно до п.7 Положення про Державну установу «Центр пробації», до складу Центру пробації входять лише працівники, які працюють за трудовим договором, а тому ч.8 ст.14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», в даному випадку не підлягає застосуванню.

Звертає увагу на те, що вона була призначена на посаду начальника Холодногірського відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області наказом ДУ «Центр пробації». Спеціальне звання начальницького складу їй не присвоювалось, її посада не належить до посад, робота на яких зараховується до стажу державної служби. Вона не проходила конкурсу на заняття вакантної посади, присяги не складала.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 17 частини 1 статті 4 КАС України наведено визначення поняття публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №815/6096/17 зроблено висновок про те, що:

«при наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад».

«Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі».

Матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_1 займає посаду начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати наказ директора Державної установи «Центр пробації» про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 433/од-24 від 20 грудня 2024 року.

Згідно з частиною першою статті 11 Кримінально-виконавчого кодексу України органами виконання покарань є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, його територіальні органи управління, уповноважені органи з питань пробації.

Мету, завдання, підстави, види пробації, правовий статус персоналу органу пробації та суб`єктів пробації визначає Закон України «Про пробацію».

Частино 1 статті 19 цього Закону передбачено, що права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та цим Законом.

Згідно частини 1 та 8 статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Відповідно до п.15 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну службу» дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Згідно п.1 Положення про Державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.03.2024 N?896/5 державна установа «Центр пробації» є неприбутковою державною установою, створеною для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів з питань пробації, що належить до сфери управління Мінюсту.

Як вбачається з відповіді начальника філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ДУ «Центр пробації» МЮ України Гричанюк М. від 18 лютого 2025 року:

«Відповідно до п. 7 розділу І Положення про Державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.03.2024 N?896/5, до складу Центру пробації входять працівники, які працюють за трудовим договором. Начальник Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області призначається на посаду наказом Директора Державної установи «Центр пробації». ОСОБА_1 22 вересня 2022 року призначена на посаду начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області наказом Державної установи «Центр пробації» від 21.09.2022 року №418/к.

За час перебування у трудових відносинах з Державною установою «Центр пробації» спеціальне звання начальницького складу ОСОБА_1 не присвоювалось. Посади, що вона обіймала, не належать до посад, робота на яких, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року N?229, зараховується до стажу державної служби.

При призначенні на посаду Кірякова А.Є., начальник Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, не проходила конкурс на заняття вакантної посади, а також під час роботи на посаді начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області не складала присягу посадової особи та їй не присвоювався ранг у межах відповідної категорії посад».

Отже, апеляційним судом встановлено, що займана ОСОБА_1 посада начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, під час перебування на якій її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, не відноситься до державної служби. ОСОБА_1 не складала присягу державного службовця, і їй не присвоювався ранг державного службовця, вона не проходила конкурс на заняття вакантних посади, що й не заперечується самою позивачкою.

Крім того, така посада не відноситься до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у цій справі відсутній спір з приводу прийняття громадян на публічну службу та її проходження, а є виключно трудовим спором, у зв`язку з чим повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що відповідач у цих правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на наведене та ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки суду першої інстанцій про відмову у відкритті провадження з підстав п.1) ч.1 ст.186 ЦПК України є помилковим.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова