Житомирський апеляційний суд
Справа №276/128/25 Головуючий у 1-й інст. Збаражський А.М.
Категорія 10 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №276/128/25 за позовом ОСОБА_1 до Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права на спадкове майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського А.М.

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в цілій частці право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в землях колективної власності АПАК «Оранта», що знаходиться на території Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (до об`єднання Кропивнянська сільська рада Володарсько-Волинського району Житомирської області), яке успадковане ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування позовних вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відкрилась спадщина, що складається з права на земельну частку (пай) в землях колективної власності АПАК «Оранта» Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області. Проте, відсутні відомості про видачу сертифіката на земельну частку (пай) та державного акта на право власності на земельну ділянку. Спадщина після смерті ОСОБА_3 прийнята його дружиною ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак вона не оформила належним чином право на земельну частку (пай). Позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 . Звернувшись до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) в землях колективної власності АПАК «Оранта», оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд не дослідив належним чином наявність у ОСОБА_3 права на земельну частку (пай), що підтверджується листом ГУ Держгеокадастру №2908/35-24 від 12.08.2024 (подано з позовною заявою) та листом ГУ Держгеокадастру №91/0/35-24 від 01.04.2025 (отримано повторно, оскільки в першому листі не було детально описано дату включення в списки), у яких зазначено, що ОСОБА_3 був включений до списків осіб, що мали право на земельну частку (пай) відповідно до Державного акту серії ЖТ №13-09-0001 від 25.12.1995 року.

Додає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів на користь позивача, хоча надано докази включення, за життя, ОСОБА_3 до списку членів АПАК «Оранта», що отримали право на земельну частку (пай). Згідно з Державним актом на право колективної власності на землю серії ЖТ №13-09-0001, виданим АПАК «Оранта» 25 грудня 1995 року на території Кропивнянської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства під №297 зазначено ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказані обставини підтверджують, що на момент видачі акта він був членом КСП і, відповідно, мав право на земельну частку (пай).

Отже, твердження суду першої інстанції про відсутність доказів набуття ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) є необґрунтованим. Позивачем було надано відповідний лист відділу №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Житомирській області №2908/35-24 від 12 серпня 2024 року, який підтверджує зазначені обставини.

Крім того, до апеляційної скарги позивачем додано відповідь відділу №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Житомирській області №91/0/35-25 від 01.04.2025 року разом із додатками.

Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач не надав докази неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.

Відтак, долучені до апеляційної скарги позивачем докази не підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , про що свідчить копія запису акта про шлюб №19 від 10.1946 року та копія довідки Державного архіву Житомирської області від 17.12.2024 (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

На день смерті ОСОБА_3 проживав разом з дружиною ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 шляхом управління і володіння спадковим майном, а саме: розпорядження особистими речами спадкодавця, обробляла земельну ділянку, вчиняла ремонт у будинку. Зазначене підтверджується довідками Новоборівської селищної ради від 17.09.2024 року та 18.09.2024 року (а.с.22).

Згідно з інформацією, яка надана Черняхівською державною конторою 22.12.2023 року, відсутні відомості про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , відповідно до алфавітних книг спадкових справ за 1996-2004 роки (а.с.21).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.23).

ОСОБА_2 була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 (довідка Новоборівської селищної ради від 10.01.2019 року (а.с.24).

24.11.2023 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіною Н.Д. заведено спадкову справу №166/2023 щодо майна померлого спадкодавця ОСОБА_2 (а.с.26).

Згідно з листом приватного нотаріусу Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 12.01.2024 ОСОБА_1 прийняв спадщину щодо майна спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28.09.2023 року у справі №276/1593/23 (а.с.25).

Крім того, факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 11.12.2023 №1391 та №1392 (а.с.27-28).

12 січня 2024 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіною Н.Д. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) в землях колективної власності АПАК «Оранта», у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа (а.с.7).

На запит приватного нотаріуса 12.08.2024 року відділом №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Житомирській області повідомлено, що відповідно до списку громадян, власників сертифікатів на земельну частку (пай) АПАК «Оранта» с.Кропивня з присвоєними кадастровими номерами, який входить до складу наявної у відділі №1 «Проектно-технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), та складання державних актів, на право власності на земельні ділянки громадянам, із земель колективної власності реформованого АПАК «Оранта» Кропивнянської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області», розробленої ДП «Поліськгеодезкартографія» в 2004 році, зазначено, що за № 211 значиться ОСОБА_3 . Вказане також підтверджується копією відповідного списку (а.с.9-11).

Також у відповіді на запит вказано, що відповідно до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Володарсько-Волинською райдержадміністрацією по Кропивнянській сільській раді відсутній запис щодо реєстрації сертифіката на право на земельну частку (пай) гр. ОСОБА_3 . Відповідно до наявних у відділі №1 Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, відомості щодо реєстрації державного акта на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кропивнянської сільської ради за гр. ОСОБА_3 , відсутні.

10.01.2005 року розпорядженням голови Володарсько-Волинської районної державної адміністрації №11 затверджено протокол зборів власників земельних часток (паїв) реформованого АПАК «Оранта» Кропивнянської сільської ради про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі (а.с.12).

Згідно з копією архівної довідки, виданої 15.02.2024 архівною установою Хорошівської селищної ради, в документах, переданих на зберігання відсутні дані щодо АПАК «Оранта», тому підтвердити стаж роботи по ОСОБА_3 неможливо (а.с.14).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність права на земельну частку (пай) в землях колективної власності АПАК «Оранта» Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Таким чином, оскільки на час смерті спадкодавця: ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), то судом при вирішенні частини даного спору, застосовуються його відповідні положення.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Статтею 534 ЦК УРСР визначено кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_3 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном та проживала разом з ним за однією адресою, а тому прийняла спадщину, з огляду на положення статей 529, 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року.

У свою чергу, ОСОБА_1 прийняв спадщину щодо майна спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Володарсько-Волинського районного суду від 28.09.2023 у справі №276/1593/23.

Згідно з частиною першою, другою статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) в разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, ОСОБА_1 не підтвердив під час розгляду справи обставини перебування ОСОБА_3 в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю та одержання КСП цього акта, також позивачем суду не надано доказів, які б свідчили, що ОСОБА_3 працював в АПАК «Оранта» та був членом цього підприємства. Крім того, в матеріалах справи відсутня копії відповідного державного акта на право колективної власності на землю та списку до цього державного акта, які б могли підтвердити, що ОСОБА_3 був включений в цей список та мав право на земельну частку (пай).

Що стосується інформації, наданої відділом №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, то суд враховує, що відомості про ОСОБА_3 надано приватному нотаріусу на основі списку громадян, власників сертифікатів на земельну частку (пай) АПАК «Оранта» с. Кропивня з присвоєними кадастровими номерами, який входить до складу наявної у відділі №1 «Проектно-технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), та складання державних актів, на право власності на земельні ділянки громадянам, із земель колективної власності реформованого АПАК «Оранта» Кропивнянської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області», розробленої ДП «Поліськгеодезкартографія» в 2004 році. Разом з цим, інформації щодо державного акта на право колективної власності на землю та списку до цього державного акта не надано.

У свою чергу, відповідно до копії списку громадян, власників сертифікатів на земельну частку (пай) АПАК «Оранта», за №211 значиться ОСОБА_3 з відміткою «помер», а відомості про номер сертифікату на земельну частку (пай), кадастровий номер відсутні. Крім цього, врахування підлягає й той факт, що «Проектно-технічна документація із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), та складання державних актів, на право власності на земельні ділянки громадянам, із земель колективної власності реформованого АПАК «Оранта» Кропивнянської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області» була розроблена ДП «Поліськгеодезкартографія» у 2004 році, тоді як ОСОБА_3 помер у 1996 році.

З огляду на наведене, відсутні докази того, що ОСОБА_3 за життя був включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відому у задоволенні позову у зв`язку із тим, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність права на земельну частку (пай) в землях колективної власності АПАК «Оранта» Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2025 року.

Головуючий Судді