ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4412/25 Справа № 932/6751/24 Головуючий у першій інстанції: Цитульський В. І. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Цитульського В.І. від 16 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на частки земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сторонам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (по 1/6 частині) та їхній матері ОСОБА_4 (2/3 частини) належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 сторони успадкували по 1/3 частині будинку. Призначена для обслуговування вказаного будинку земельна ділянка із кадастровим номером :02:241:0032 перебувала у спільній сумісній власності сторін спору та їхньої матері. Після смерті ОСОБА_4 сторонам видано свідоцтво про право на спадщину по 1/3 частині земельної ділянки. Зважаючи на викладене позивачка вважає рівними частки стороні спору у праві власності на земельну ділянку та просить визначити їх розмір. Тому позивачка просила припинити право спільної сумісної власності та встановити право спільної часткової власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0435 га, з кадастровим номером :02:241:0032 наступним чином: право власності на 1/2 частку земельної ділянки визнати за позивачем та право власності на 1/2 частку земельної ділянки визнати за відповідачем.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року позовні вимоги задоволено. Вирішено припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером :02:241:0032, площею 0,0435 га, розташовану на АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_3 1/2 частину та ОСОБА_1 1/2 частину право власності на вказану земельну ділянку. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 968,96 грн на відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.01.2014 №16075572, земельна ділянка, площею 0,0435 га, кадастровий №:02:241:0032, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.01.2014 №16075654 (а.с. 6 зворот -8).

Також, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.01.2016 №52328021, належало право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 (1/6 частина), ОСОБА_4 (2/3 частини) та ОСОБА_1 (1/6 частина), що також підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.01.2016 №52329105, №52328957 (а.с. 10 зворот - 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, у зв`язку з чим Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №105/2018 (а.с. 8 зворот, 14).

26 червня 2018 року державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Павловій Л.І. видане свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №2-1554 після ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно змісту вказаного вище свідоцтва про право на спадщину за законом №2-1554 від 26 червня 2018 року, спадкоємцями майна спадкодавця (2/3 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 ) є її донька ОСОБА_3 (позивачка) на 1/2 частку майна та син спадкодавця - ОСОБА_1 (відповідач) на 1/2 частку майна (а.с. 14).

Окрім цього, державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори 29 листопада 2018 року Павловій Л.І. видане свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №2-2838 після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/6 частину в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий №:02:241:0032 (а.с. 8 зворот).

Згідно змісту вказаного вище свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2838 від 29 листопада 2018 року, спадкоємцями майна спадкодавця (1/3 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) є її донька ОСОБА_3 (позивачка) на 1/2 частину майна та син спадкодавця - ОСОБА_1 (відповідач) на 1/2 частину майна (а.с. 8 зворот).

Також установлено, що у провадженні Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська перебуває справа №932/8753/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою, в межах якої було призначено комплексну судову оціночно-будівельну, будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено, зокрема, питання про варіанти порядку користування земельною ділянкою та про наявність порушень меж земельної ділянки (а.с. 60-62, 65-71, 72-73). Спір у справі №932/8753/23 стосується житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, яка розташована за тією ж адресою та має кадастровий номер - :02:241:0032.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана вище цивільна справа №932/8753/23 не розглянута, остаточне судове рішення у ній не ухвалене.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 355 ЦК України, зокрема, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частинами першою, третьою статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0435 га, кадастровий №:02:241:0032, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Після смерті ОСОБА_4 25 грудня 2017 року сторони успадкували, зокрема, по 1/6 частині в праві спільної сумісної власності на вказану вище земельну ділянку з кадастровим номером :02:241:0032, що підтверджується копією відповідного свідоцтва.

Позов у даній справі обґрунтований положеннями частини першої статті 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, сторони не позбавлені права звернутись один до одного з позовами про виділ частки із майна.

Отже, визнання права на частку в праві спільної сумісної власності є зміною правового режиму спільної власності, а не способом його виділу в натурі. Тому визнання права на частку в праві спільної власності допускається як виняток, коли неможливо провести реальний виділ спільного майна, у тому числі неподільного.

Слід зазначити, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 21 травня 2025 року у справі №404/1436/24.

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див.: mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження №14-144цс18).

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, провадження № 11-416заі20).

Задоволення судом позовної вимоги має, з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права), дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18, провадження № 61-1539св19, зазначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації.

У даній справі установлено, що, окрім спірної земельної ділянки, сторонам на праві спільної часткової власності належить за цією ж адресою (по АДРЕСА_1 ) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по 1/2 частині кожному (по 1/6 частині на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.01.2016 №52328021 та по 1/3 частині у порядку спадкування на підставі свідоцтв про право на спадщину).

Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 89 Земельного кодексу України).

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом (п. в ч. 2 та ч. 3 статті 89 Земельного кодексу України).

Частинами четвертою та п`ятою статті 89 ЗК України встановлено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Частиною другою статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Апеляційним судом установлено, що у провадженні Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська (перейменовано на Шевченківський районний суд міста Дніпра) перебуває цивільна справа №932/8753/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим будинком та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою (а.с. 60-62, 65-71, 72-73). ОСОБА_3 у своєму позові (з урахуванням ухвали місцевого суду від 09.07.2024 про залишення частини позовних вимог без розгляду) просить суд визначити порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 між позивачем та відповідачем згідно із частками у праві власності на домоволодіння (по 1/2). ОСОБА_1 у зустрічному позові просить визначити порядок користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:241:0032, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , яка призначена для обслуговування вищевказаних житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 09 липня 2024 року у справі №932/8753/23 призначено комплексну судову оціночно-будівельну, будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Предметом дослідження експертизи є варіанти користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників (по 1/2 кожній із сторін); варіанти користування земельною ділянкою за вказаною адресою (кадастровий номер :02:241:0032) з урахуванням часток співвласників (по 1/2 кожній із сторін), тощо.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана вище цивільна справа №932/8753/23 не розглянута, остаточне судове рішення у ній не ухвалене.

У даній цивільній справі, яка розглядається апеляційним судом, позивачкою не доведено неможливість поділу спірної земельної ділянки між сторонами в натурі. Клопотання про призначення у даній справі відповідної земельно-технічної експертизи позивачкою не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами, звукозаписом судових засідань.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що належний сторонам житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами між ними не поділений в натурі та знаходиться на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :02:241:0032; встановивши, що між сторонами існує спір про визначення порядку користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, а також визначення порядку користування спірною земельною ділянкою, що знаходяться за адресою по АДРЕСА_1 ; враховуючи, що визнання права на частку в праві спільної власності допускається як виняток, коли неможливо провести реальний поділ спільного майна (постанова Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №404/1436/24); встановивши недоведеність неможливості проведення реального поділу спірної земельної ділянки, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про припинення права спільної сумісної власності, встановлення права спільної часткової власності на вказану земельну ділянку, визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 частку земельної ділянки.

Колегія звертає увагу, що позивачка, за наявності підстав, не позбавлена можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обґрунтування, зокрема, про поділ спірної земельної ділянки та відповідного будинку з господарськими спорудами із встановленням розміру ідеальних часток.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп. (а.с. 115).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на частки земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова