Справа № 472/345/22
Провадження № 2/521/124/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» квітня 2025 р. м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Роїк Д.Я.,

при секретарі Каліній П.О.

представника відповідача адвоката Йовдія Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини,-

ВСТАНОВИВ

28 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні від травм, отриманих під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації.

Зазначає, що 14 лютого 2015 року її син уклав шлюб з ОСОБА_4 , яка станом на дату звернення позову змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Стверджує, що через два з половиною місяці після реєстрації шлюбу її син з невісткою розійшлися, а з травня 2015 року повністю припинили сімейні відносини. 25 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та відповідачем був розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 народила доньку ОСОБА_7 .

Після смерті сина позивач дізналася, що батьком дитини відповідача в органах ДРАЦС записаний її син. При цьому походження дитини було визначено в порядку, передбаченому частиною 2 статті 122 СК україни. Про це їй стало відомо під час звернення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про виплату одноразової гроової допомоги внасідок загибелі сина військовослужбовця, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Стверджує, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_7 , при цьому її син не знав, що він записаний батьком цієї дитини, оскільки відповідач приховала від нього ці відомості. ОСОБА_3 ніколи не бачив цієї дитини, не брав участі в її вихованні та утриманні. При цьому відповідач за життя ОСОБА_3 не зверталася за стягненням аліментів з останнього.

З огляду на відсутність кровного споріднення між її сином та дитиною ОСОБА_7 наполягає на виключенні з актового запису відомостей про ОСОБА_3 як батька цієї дитини.

Ухвалою судді Веселинівського районного суду Миколаївської області справу передано за підстудністю до Малиновського районного суду м. Одеси. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 20.09.2022 справа розподілена для подальшого розгляду судді Леонову О.С.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2022 року у вищевказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Йовдій Дмитро Васильович подав суду відзив з клопотанням про поновлення строку для подання відзиву. Ухвалою суду від 15 лютого 2023 року поновлено процесуальний строк на подання відзиву, прийнято до розгляду відзив із доданими документами.

Із змісту відзиву вбачається, що відповідач не визнає позову, обгрунтовуючи це тим, що відповідно до частини 3 статті 137 Сімейного кодексу України, якщо особа, яка записана батьком дитини, померла, його спадкоємці (дружина, батьки, діти) можуть оспорити батьківство лише в тому випадку, якщо через поважні причини помепрла особа не знала про те, що записана батьком дитини. При цьому померлий ОСОБА_3 за життя знав про те, що записаний батьком її дитини, а отже у позивача відсутні правові підстави для звернення з таким позовом.

Зазначає, що 14 лютого 2015 року між відповідачем та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. Проте сімейне життя у них не склалося, і через деякий час вони перестали підтримувати шлюбні відносини, проте продовжували підтримувати дружнє спілкування. Оскільки на той час відповідач не бачила подальшої доцільності у продовженні даного шлюбу, незважаючи на те, що Відповідач перебувала у стані вагітності, остання запропонувала ОСОБА_3 розірвати шлюб, на що він погодився.

25 жовтня 2016 року Веселинівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області шлюб було розірвано. При цьому підставою для розірвання шлюбу стала спільна заява ОСОБА_3 та відповідача про розірвання шлюбу, подана у вересні 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач народила доньку ОСОБА_7 . Батьком дитини в актовому запису про народження був записаний ОСОБА_3 на підставі частини 3 статті 122, статті 133 СК України, оскільки дитина народилася в строк до десяти місяців після розірвання шлюбу (а саме через місяць).

Відповідач зазначає, що у вересні 2016 року перебувала на сьомому місяці вагітності, і ця обставина не могла бути не поміченою ОСОБА_3 під час подання до органу ДРАЦС спільної заяви про розірвання шлюбу, а отже він знав що за відсутності його заяви про невизнання батьківства в силу приписів частини 1 статті 122 СК України він буде записаний як батько дитини після її народження, як такої яка народиться протягом 10 місяців з моменту розірвання шлюбу. Крім того, після народження доньки відповідач продовжувала регулярне дружнє спілкування із ОСОБА_3 , він неодноразово бачився з нею та донькою і завжди знав, що записаний як батько цієї дитини.

Відповідач не зверталася за стягненням аліментів з ОСОБА_3 , оскільки знала, що останній перебував у фінансовій скруті, і до того ж у неї не було фінансової потреби у цих коштах.

Ухвалою суду від 15.02.2023 року по справі призначено судово-медичну генетичну експертизу, провадження на час проведення експертизи зупинено.

Відповідно до Наказу №1-в/тр/с від 18.01.2024 року суддя Леонов О.С. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначений повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

07.02.2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси, справу розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Роїк Д.Я.

16.05.2024 року матеріали цивільної справи повернуті до Малиновського районного суду м. Одеси без проведення експертизи.

Ухвалою суду від 16.05.2024 року, суддею Роїком Д.Я. прийнято справу до свого провадження в порядку загального позовного провадження на стадії підготовчого судового засідання, провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 11.07.2024 року по справі призначено судово-медичну генетичну експертизу, провадження на час проведення експертизи зупинено.

Листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мама Папа» вих № 0290-24 від 14.10.2024 року матеріали цивільної справи повернуті до Малиновського районного суду м. Одеси без виконання у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 10.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

03 березня 2025 року від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких містилися пояснення щодо причин її неявки з донькою експертної установи для проведення експертизи, а також обгрунтування відсутності підстав застосування до неї наслідків ухилення від участі в експертизі, передбачених ст. 109 ЦПК України.

березня 2025 року від представника позивача - адвоката Клис Андрія Анатолійовича надійшло клопотання про встановлення додаткового строку на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи - диску з відеозаписом, а також про виклик в судове засідання свідків.

Ухвалою суду від 18.03.2025 року клопотання представника позивача - адвоката Клис Андрія Анатолійовича про встановлення додаткового строку на подання доказів залишено без задоволення, оскільки таке клопотання подане представником позивача з порушенням строків, встановлених частиною 2 статті 83 ЦПК України, без обгрунтування причин неможливості подання цих доказів у вказаний строк з незалежних від позивача причин.

Ухвалою суду від 18.03.2025 року клопотання представника позивача про виклик в судове засідання свідків задоволено частково, постановлено викликати та допитати в якості свідків позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . В частині виклику в судове засідання інших зазначених у клопотанні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , повернуте без розгляду, оскільки таке клопотання подане представником позивача поза межами строків, встановлених частиною 3 статті 91 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивач та її представник адвокат Клис Андрій Анатолійович позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просив суд застосувати до відповідача наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України, визнавши факт відсутності кровного споріднення між ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_7 , для з`ясування якого експертиза була призначена.

Відповідач та її представник адвокат Йовдій Дмитро Васильович проти задоволення позову заперечували з підстав, наведених у відзиві, заперечили щодо застосування наслідків ухилення від участі в експертизі, передбачених ст. 109 ЦПК України, мотивуючи це тим, що оскільки померлий ОСОБА_3 знав, що він записаний батьком дитини, то за таких обставин встановлення факту наявності чи відсутності кровної спорідненості мж цими особами не має правового значення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не направила представника для уасті в судовому засіданні, повідомлена про дату, час і місце розляду справи належним чином. При цьому третя особа надісла письмові пояснення щодо позову Листом № 11031/24.23-19 від 11.11.2024 року, в якій просила розглянути справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.02.2000 року, виданим Відділом реєстрацї актів цивільного стану виконкому Нкопольської міської ради Дніпропетровської області.

14 лютого 2015 року ОСОБА_3 уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_4 (яка станом на дату звернення позову має прізвище на « ОСОБА_5 »), що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю у Дніпропетровській області за актовим записом № 54, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадн про державну реєстрацію шлюбу від 12.07.2022 № .

25 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та відповідачем розірвано, про що Веселинівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області складено відповідний актовий запис № 14 від 25.10.2016 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 від 25.10.2016 року.

Як вбачається з Листа Веселинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 23.7-09/574 віл 22.11.2022 року, розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було здійснено на підставі заяви про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, від 09.09.2016 року у відповідності до статті 106 Сімейного кодексу України. При цьому зазначено, що заява подавалася подружжям особисто.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач народила доньку ОСОБА_7 , що підтверджуєтьсяСвідоцтвом про народження від 12.01.2017 року Серії НОМЕР_3 .

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 6 від 12.07.2022 року, відомості про ОСОБА_3 як батька ОСОБА_7 записані відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер у лікарні від поранень, отриманих під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , від 22.03.2022 виданим Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро).

Допитана за її згодою в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повідомила суду, що14 лютого 2025 року її син ОСОБА_3 уклав шлюб з відповідачем. Проте їх сімейні відносини тривали недовго, приблизно два місяці. 08 березня 2015 року її син разом з відповідачем поїхали у гості до її матері, де після сімейної сварки він повністю припинив спілкування та спільне проживання з відповідачем. 25 жовтня 2016 року шлюб між її сином та відповідачем було розірвано. Зазначила, що восени 2016 року її син на прохання відповідача приїхав у селище Миколаївської області для подання заяви про розірвання шлюбу. Після цього син повідомив по телефону їй, що ОСОБА_11 вагітна. Про те, що він буде записаний батьком дитини, яка народиться, її син не знав. З того часу ОСОБА_3 проживав з іншою жінкою, і згодом у нього народився син. Ні з відповідачем, ні з її дитиною її син після розірвання шлюбу не бачився і не спілкувався. В період орієнтовно 2014 2017 р.р. позивач була на заробітках у росії. Орієнтовно у 2018 2020 р.р. син розповів їй, що йому стало відомо, що він записаний в актовому записі як батько дитини ОСОБА_12 , і цей факт його обурював. Після початку повномасштабної агресії російської федерації, перебуваючи в лавах ЗСУ, він по телефону сказав матері, що у нього є ще одна не завершена справа, проте не уточнив, яка конкретно. Позивачу не відомо, чи вживав її син якихось заходів, щоб виключити з актового запису запис про себе як батька дитини ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_13 повідомила суду, що є дружиною двоюрідного брата померлого ОСОБА_3 . Їй відомо, що ОСОБА_3 у 2015 2016 р.р. перебував у шлюбі з відповідачем, проте реальні сімейні відносини тривали лише кілька місяців. Після подання заяви про розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_14 повідомив їй телефоном, що ОСОБА_11 вже на той час була вагітна. Зазначає, що ОСОБА_3 після того завів іншу сім`ю, і у нього народився син. З відповідачем та її донькою ОСОБА_15 не спілкувався. У 2021 році ОСОБА_14 повідомив їй, що він записаний як батько дитини ОСОБА_11 , і його обурював даний факт.

Допитана за її згодою в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 повідомила суду, що з 2014 року проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 . 14 лютого 2015 року уклала з ним офіційний шлюб. З березня 2015 року вона не проживала разом з ОСОБА_14 , проте до розірвання шлюбу у них було кілька близьких зустрічей. Крім того, вона підтримувала з ОСОБА_14 дружнє спілкування телефоном. Армен знав, що відповідач вагітна. Усвідомлюючи, що більше немає доцільності у подільшому існуванні цього шлюбу, у вересні 2016 року вона попросила ОСОБА_14 приїхати у селище Веселиново Миколаївської області для подання спільної зави про розірвання шлюбу, що і було зроблено. На той час вона перебувала на сьомому місяці вагітності. Під час подачі заяви працівники органу ДРАЦС мали сумніви, чи мають право приймати заяву про розірвання шлюбу з огляду на стан ввагітності відповідача, але після телефонних консультацій з керівництвом прийняли заяву. Після цього вони з ОСОБА_14 випили кави на транспортній зупинці, поспілкувалися та попрощалися. Зазначає, що стан її вагітностості не міг бути не поміченим ОСОБА_14 . Після розірвання шлюбу відповідач неодноразово по-дружньому спілкувалася з ОСОБА_14 , та завжди вважала його хоророшю людиною. Після народження доньки ОСОБА_16 знав, що він записаний як батько, постійно цікавився як справи у відповідача та доньки, при цьому кілька разів приїжджав в гості до неї та бачився з донькою ОСОБА_17 . При цьому ОСОБА_14 кілька разів робив спроби повернути відносини з відповідачем, так як кохав її. Але відповідач цього не бажала. З тих пір як відповідач уклала шлюб з іншим чоловіком, ці спроби припинилися. Відповідач не зверталася до суду за стягненням аліменів на дитину з ОСОБА_14 , оскільки знала його сркутне фінансове становище, і до того ж, в неї не було фінансової потреби на це, так як вона мала доходи від здачі в оренду половини належного її будинку.

Свідок ОСОБА_18 повідомила суду, що є близькою знайомою відповідача, допомагала відповідачу по догляду за дитиною. Зазначає, що одного разу, перебуваючи в гостях у відповідача та її мами, яка на той час ще була живою, стала свідком того, як відповідач спілкувалася з ОСОБА_3 , це було вже після народження її дитини. Зміст розмови не чула, оскільки вийшла до сусідньої кімнати, щоб не заважати спілкуванню. Також зазначила, що одного разу бачила, як ОСОБА_14 приїхав в гості до відповідача з подарунками, оскільки сама в той момент перебувала у відповідача вдома. Армен спілкувався з відповідачем та її донькою ОСОБА_17 , потім вони втрьох пішли на прогулянку.

При вирішенні позовних вимог щодо виключення з актового запису відомостей про батька дитини, суд в першу чергу має встановити, які правовідносини виникли між сторонами, а також встановити, чи наявні правові підстави для звернення позивача до суду з таким позовом та чи правильно обраний спосіб захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 6 від 12.07.2022 року відомості про померлого ОСОБА_3 як батька ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , записані відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України.

Частиною 1 статті 122 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Статтею 133 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто через один місяць після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та відповідачем, а отже запис про батьківство ОСОБА_3 стосовно дитини здійснений в силу приписів наведених вище положень СК України.

Відповідно до частини 1 статті 136 СУ України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Частиною 2 статті 136 СК України передбачено, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Частиною 3 статті 147 СК України встановлено, що якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

Аналізуючи наведені вище приписи частини 3 статті 137 Сімейного кодексу України суд виснує, що правові підстави для оспорення батьківства матір`ю померлого ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_7 могли б існувати лише в тому випадку, якщо б померлий ОСОБА_3 з поважних причин не знав про те, що записаний батьком цієї дитини.

Водночас під час розгляду справи судом встановлено те, що помперлому ОСОБА_3 за життя було відомо про те, що саме він записаний в актовому записі як батько дитини ОСОБА_7 .

Як вбачається з Листа Веселинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 23.7-09/574 віл 22.11.2022 року, розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було здійснено на підставі заяви про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, від 09.09.2016 року. Враховуючи дату народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд приходить до висновку, що станом на дату подання спільної заяви до органу ДРАЦС, відповідач була на сьомому місяці вагітності, а отже ОСОБА_3 було відомо про те, що відповідач вагітна.

Частиною 3 статті 122 СК України визначено, що подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Водночас як вбачається з Листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану в м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) № 15570/24.29-18 від 19.11.2022 року, що актовий запис про народження № 196 від 12.01.2017 року про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був здійснений відповідно до статті 133 СК України, оскільки з моменту розірвання шлюбу ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) до моменту народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) не пройшло десять місяців, при цьому не було спільної заяви подружжя про невизнання колишнього чоловіка батьком дитини, а також заяви матері та батька дитини про визнання батьківства. Також у Листі зазначено, що заявником реєстрації народження дитини була ОСОБА_6 , при цьому після державної реєстрації народження дитини ОСОБА_3 не звертався ні особисто, ні разом з ОСОБА_6 з метою виключення відомостей про себе як батька дитини.

Суд виснує, що в силу наведених вище приписів СК України, оскільки ОСОБА_3 ні до, ні після реєстрації народження ОСОБА_7 не подавав разом з відповідачем спільної заяви про невизнання батьківства цієї дитини, то виключається ймовірність того, що він не знав про те, що записаний батьком дитини.

Такі висновки суду підтверджуються також показаннями свідків, допитаними за клопотанням позивача.

Хоча у позовній заяві позивач стверджує, що її син не знав, що записаний батьком дитини ОСОБА_7 , проте, будучи допитаною як свідок в судовому засіданні, спростувала наявність цієї обставини, повідомивши суду, що після подання заяви про розірвання шлюбу з відповідачем її син ОСОБА_3 повідомив позивачу, що відповідач на той момент була вагітною, а також те, що в період 2018 2020 роки її син сам сказав їй про те, що записанй як батько цієї дитини.

Зазначене також підтверджене свідком ОСОБА_13 , яка також підтвердила, що у 2021 році сам ОСОБА_3 повідомив їй про те, що записаний батьком цієї дитини.

За таких обставин суд приходить до висноку про відсутність правових підстав у позивача для звернення з позовом про виключення з актового запису відомостей про батька, передбачених частини 3 статті 137 СК України, оскільки судо встановено, що померлий ОСОБА_3 знав, що записаний батьком дитини ОСОБА_7 , і при цьому за життя сам не звернувся з таким позовом.

За таких обставин суд не вбачає підстав для застосування наслідків ухилення відповідача від участі в призначеній судово-медичній генетичній експертизі, передбачених ст. 109 ЦПК України.

Як вбачається з письмових пояснень відповідача, вона не отримувала від експертної установи письмового повідомлення з викликом на експертизу, оскільки на той період часу фактично перебувала з дітьми поза межами м. Одеси з міркувань безпеки. В судовому засіданні відповідач також пояснила, що не отримувала відповідних смс-сповіщень на viber оскільки в місцевості, де вона перебувала, були постійні проблем з інтернетом.

Суд критично ставиться до цих пояснень відповідача, адже в матеріалах справи міститься конверт ТОВ «Мама Папа» з поштовим відправленням, направлений на адресу реєстрації місця проживання відповідача, та повернутий відправнику без вручення. Як вбачається з прикріпленого до конверту повідомлення оператора поштового зв`язку причиною не вручення відправлення вказано «адресат відмовився». Крім того, суд бере до уваги припис частини 1 статті 44 ЦПК України, в якій зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Це означає, що відповідач повинна цікавитися розвитком справи, у якій вона є учасником, та після призначення судом експертизи повинна була самостійно слідкувати за рухом справи та перевіряти надходження кореспонденції за вказаною нею адресою місця проживання.

Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача та її представника про те, що відсутні підстави для застосування наслідків ухилення відповідача від участі в призначеній судово-медичній генетичній експертизі, передбачених ст. 109 ЦПК України, оскільки факт наявності чи відсутності кровного споріднення між померлим ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_7 в даному випадку не має правового значення та не належить до предмету доказування. Адже судом встановлена та обставина, що ОСОБА_3 за життя знав, що записаний батьком цієї дитини.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує правову позицію Верховного суду в аналогічній справі, викладену у Постанові від 20.10.2021 року у справі № 542/1042/17, в якій зазначено, що:

«Оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе у разі:

- подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини;

- пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини;

- відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини».

«Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про невизнання ОСОБА_5 батьківства щодо ОСОБА_3 та докази оспорення факту батьківства.

Доводи касаційної скарги про необхідність проведення у справі судово-медичної експертизи та ухилення ОСОБА_3 від проведення судової генетоскопічної експертизи, що є необхідним для встановлення кровного споріднення між померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , колегія суддів відхиляє, оскільки суд належним чином мотивував свій висновок. Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 109 ЦПК України, з яким правильно погодився апеляційний суд.

Суди попередніх інстанцій, встановивши обізнаність померлого ОСОБА_5 з фактом народження сина, запис відомостей про нього, як про батька дитини, участь у вихованні та відсутність відомостей про оспорення факту батьківства, дійшли правильного висновку про необов`язковість проведення судової генетоскопічної експертизи у справі».

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову у задоволенні позову, судовий збір, сплачений позивачем, не відшкодовується.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.05.2025 року

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вулиця Середньофонтанська, 30Б, Одеса, Одеська область, 65000.

Суддя Д.Я. Роїк