ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 2218/20109/2012

Провадження № 22-ц/820/897/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2025 року про відмову у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Роман Михайлович на бездіяльність приватного виконавця (суддя Колієв С.А.).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ТОВ «ФК «Форінт» звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Романа Михайловича.

В обґрунтування скарги зазначалось, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.12.2012 уу справі №2218/20109/2012 стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 31072,80 доларів США.

На виконання вказаного рішення суду 12.02.2013 Хмельницьким міськрайонним судом видано виконавчий лист №2218/20109/2012 щодо боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13.05.2020 замінено стягувача у вказаному виконавчому провадження з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК Форінт».

26.08.2021 постановою приватного виконавця Лабчука Р.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 .

В рамках здійснення виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні було встановлено, що на праві власності боржнику ОСОБА_1 належить трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

04.05.2023 приватним виконавцем був проведений опис та накладено арешт на вказану квартиру.

09.05.2023 ТОВ «ФК «Форінт» було подано клопотання про передачу вказаної квартири на реалізацію.

Згідно з довідкою №1087/03-10 встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 (боржник), ОСОБА_2 та неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23.01.2024 на адресу приватного виконавця Лабчука Р.М. направлено клопотання про необхідність передачі арештованої квартири на примусову реалізацію без отримання згоди органу опіки та піклування, оскільки зареєстрована у цій квартирі дитина не є дитиною боржника. 29.02.2024 ТОВ «ФК «Форінт» отримав відповідь приватного виконавця Лабчука Р.М. про відмову у проведенні оцінки та передачі на реалізацію із посиланням на наявність зареєстрованої неповнолітньої дитини у вказаній квартирі. Також приватний виконавець зазначив, що в повноваження приватного виконавця не входить встановлення родинних відносин боржниці та зареєстрованої дитини.

На думку скаржника, приватний виконавець допустив протиправну бездіяльність у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, що порушує права стягувача, оскільки законодавство не вимагає отримання власниками житлової нерухомості у випадках добровільного відчуження житлової нерухомості та приватним виконавцем у випадках примусового відчуження дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна у разі, якщо зареєстровані в квартирі діти не є дітьми боржника та боржник не є особою, що їх замінює.

Товариством також зазначало, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є дитиною боржниці ОСОБА_1 , оскільки матір`ю дитини є ОСОБА_4 . Крім того, реєстрація місця проживання дитини була вчинена 17.09.2010 тобто раніше, ніж був вчинений актовий запис про її народження ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Зазначалось, що у власності ОСОБА_4 (матері дитини) є квартира АДРЕСА_2 , а отже реалізація спірної квартири не порушить прав неповнолітнього.

У зв`язку з наведеним, просили суд:

- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Романа Михайлович щодо непризначення суб`єкта оціночного діяльності для визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 та непередання у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 на реалізацію організатору електронних торгів ДП «СЕТАМ» нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , належної на праві власності боржниці ОСОБА_1 без дозволу органу опіки та піклування;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 вжити заходів з призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. передати у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 на реалізацію організатору електронних торгів ДП «СЕТАМ» нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , належної на праві власності боржниці ОСОБА_1 без дозволу органу опіки та піклування.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2025 року у задоволенні скарги ТОВ «ФК «Форінт» відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ТОВ «ФК «Форінт» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не враховував, що в чинному законодавстві України відсутні норми права, які наділяють орган опіки та піклування повноваженнями надавати дозвіл на вчинення правочину власникам нерухомого майна, які не є батьками дитини, яка має право користування нерухомим майном.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, органи опіки та піклування надають такий дозвіл виключно батькам дитини або особам, які їх замінюють.

Отже, такий дозвіл, на думку скаржника, є необхідним у випадку, коли в примусовому порядку підлягає реалізації нерухоме майно, що належить батькам дитини, яка зареєстрована у цьому житловому приміщенні, та відповідно до чинного законодавства України - такий дозвіл уповноважені надавати органи опіки та піклування. В інших випадках (коли житло не належить батькам дитини, що у ньому зареєстрована) такий дозвіл не є необхідним, оскільки чинним законодавством України органи опіки та піклування не уповноважені надавати такий дозвіл, а інших уповноважених органів чи установ в Україні для надання дозволу при реалізації житла, яке належить бабі дитини - не створено.

Чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.

Вказує, що суд не мотивував чому в даному спорі ним не застосовано правові позиції Верховного Суду, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність порушення прав неповнолітньої дитини при передачі арештованої квартири на реалізацію.

Щодо дати реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини, то суд першої інстанції не звернув уваги на те, що арештована квартира з 11.02.2006 та 03.07.2008 (до народження дитини) перебувала в іпотеці АТ «Райффайзен Банк Аваль» та реєстрація місця проживання дитини відбулась 17.09.2010 - під час перебування квартири в іпотеці, по якій строк виконання зобов`язань встановлювався до 05.02.2011 та 02.07.2012.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. Представник стягувача - адвокат Думітращук В.А. подала до апеляційного суду клопотання про слухання справи у відсутності представника скаржника.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.12.2012 у справі №2218/20109/2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/02-07/7-8983 від 20.12.2006 у сумі 31072,80 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/02-07/7-9172 від 10.09.2007 у сумі 10666,37 доларів США. (т. 1 а.с. 178-180)

На виконання вказаного рішення 12.02.2013 Хмельницьким міськрайонним судом був виданий виконавчий лист №2218/20109/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 31072,80 доларів США.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13.05.2020 було замінено первісного стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт» у виконавчому листі №2218/20109/2012, виданому 12.02.2013 Хмельницьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/02/07/7-8983 від 20.12.2006 у сумі 31072,80 доларів США, в цивільній справі № 2218/20109/2012 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. (т. 2 а.с. 19-20)

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. від 26.08.2021 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 із примусового виконання виконавчого листа №2218/20109/2012, виданого 12.02.2013 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 31072,80 доларів США. Стягувачем у вказаному виконавчому провадженні є ТОВ «ФК «Форінт». (т. 2 а.с. 34)

Постановою про опис та арешт майна боржника від 03.05.2023 приватного виконавця Лабчука Р.М., здійснено опис та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 35)

Згідно з довідкою №1087/03-19 про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 26.04.2023 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (дата реєстрації 24.07.1980), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (дата реєстрації 24.07.1980) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (дата реєстрації 17.09.2010). (т. 2 а.с. 39)

Згідно з актовим записом про народження №2604 від 30.09.2010, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . (т. 2 а.с. 41)

09.05.2023 ТОВ «ФК «Форінт» звернулося до приватного виконавця Лабчука Р.М. з клопотанням про вжиття заходів щодо передачі майна (квартири АДРЕСА_1 ) на реалізацію за ціною, яка буле визначена на підставі висновку (звіту) суб`єкта оціночної діяльності.

Листом від 25.01.2024 приватний виконавець Лабчук Р.М. на вказане клопотання повідомив, що в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 ним був накладений арешт на належне боржнику ОСОБА_1 майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки у вказаній квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 для реалізації такого майна в обов`язковому порядку потрібен попередній дозвіл органу опіки та піклування. Станом на даний час такого дозволу органом опіки та піклування надано не було. (т. 2 а.с. 42)

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 368195146 від 01.03.2024 ОСОБА_4 є власником частки кватири АДРЕСА_2 . (т. 2 а.с. 43-44)

Рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1081 від 27.06.2024 відмовлено приватному виконавцю виконавчого округу Хмельницької області Лабчуку Р.М. у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якій зареєстровано місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має право на користування цим житлом відповідно до закону. (т. 2 а.с. 100-102)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні вимог скарги, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Крім того, дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна не надано, що свідчить про відсутність у приватного виконавця правових підстав для передачі арештованого нерухомого майна на реалізацію. Отже, відсутні підстави для задоволення скарги ТОВ «ФК «Форінт»» на бездіяльність приватного виконавця, оскільки останній не допустив порушень, на які вказує заявник.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (частини перша та третя статті 47 Конституції України).

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (частина друга статті 6 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла (частини перша та третя статті 18 Закону України «Про охорону дитинства»).

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»).

Стаття 19 СК України регулює участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Частина шоста цієї статті СК України визначає співвідношення повноважень цього органу та суду, встановлюючи, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавець у виконавчому провадженні відповідно до законодавства України подібними повноваженнями не наділений.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5). Це кореспондує пункту 3 розділу ІІ цієї Інструкції.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021 у справі №755/12052/19, який врахований судом першої інстанції при ухваленні рішення, на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.

Отже, на думку Великої Палати Верховного Суду, державний чи приватний виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що боржником ОСОБА_1 не вчинено дій, які б свідчили про недобросовісність боржника та її намагання ускладнити виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/02-07/7-8983 від 20.12.2006.

З огляду на те, що кредитний договір №014/02-07/7-8983, за яким стягнута заборгованість, укладений 20.12.2006. За змістом цього кредитного договору, в забезпечення виконання зобов`язань укладено іпотечний договір, предметом іпотеки є нерухоме майно - магазин на третьому поверсі (3-24, 3-25), що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 38,5 кв.м., а не квартира АДРЕСА_1 (а.с. 57 т. 1 на звороті).

За договором іпотеки, який укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою забезпечення зобов`язань за генеральною угодою №014/02-07/7-8981 від 19.12.2006 в рамках якої укладено кредитний договір №014/02-07/7-8983 від 20.12.2006, предметом іпотеки також є магазин на третьому поверсі (3-24, 3-25), що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 38,5 кв.м. (а.с. 44-47 т. 1)

Відповідно, ОСОБА_1 за договором іпотеки не несла обов`язок запитувати згоду у заставодержателя на реєстрацію інших фізичних осіб у квартирі АДРЕСА_1 .

Крім того, судом встановлено, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі за адресою АДРЕСА_1 здійснена за місцем реєстрації його батька, який зареєстрований у квартирі з 24.07.1980, за понад два роки до ухвалення судового рішення про стягнення боргу та за понад 11 років до відкриття даного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2218/20109/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/02-07/7-8983 від 20.12.2006 у сумі 31072,80 доларів США.

А тому, слід відхилити посилання скаржника про те, що реєстрація неповнолітньої особи за місцем проживання батька, а не матері, якій на праві власності належить 1/2 частка квартири за іншою адресою, є навмисними діями з метою унеможливлення виконання боржником ОСОБА_1 своїх зобов`язань.

З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для висновку про наявність протиправної бездіяльності приватного виконавця, оскільки приватним виконавцем у виконавчому провадженні здійснювались юридично значимі й обов`язкові дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи скаржника про неврахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08.06.2021 у справі №607/8145/18, від 20.03.2023 у справі №757/61151/21, від 20.09.2024 у справі №705/90/23, від 14.12.2021 у справі №754/2961/16. Оскільки відповідні постанови були прийняті з огляду на інші встановлені фактичні обставини, ніж у справі, яка переглядається апеляційним судом.

Так, у справі №607/8145/18 предметом позову є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та зобов`язання його повернути, судове рішення про відмову задоволенні позову мотивоване тим, що права і інтереси неповнолітньої дитини вчиненням оспорюваного правочину не порушені.

У справі №757/61151/21 при розгляді скарги на протиправну бездіяльність приватного виконавця встановлено недобросовісні дії скаржниці щодо реєстрації місця проживання власних онуків з метою перешкоджання виконавчому провадженню.

У справі №705/90/23 судом розглядалось подання про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника, встановлено факт реєстрації місця проживання малолітніх дітей після набрання чинності судовим рішенням про стягнення заборгованості, і оцінене як спосіб уникнення відповідальності, що вказує на недобросовісну поведінку боржника. При наданні судом дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника, а саме, частини житлового будинку, суд виходив з того, що малолітні діти не втратять право користування будинком, оскільки інша його частина залишається у власності їх батьків.

У справі №754/2961/16 при розгляді скарги на дії приватного виконавця щодо передачі на реалізацію нерухомого майна без згоди органу опіки та піклування також судом встановлено недобросовісні дії скаржниці щодо реєстрації місця проживання онуки після рішення суду про стягнення кредитної заборгованості та за наявності умов іпотечного договору щодо необхідності надання згоди іпотекодержателя на реєстрацію інших осіб у приміщенні, що складає предмет іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай