Справа № 127/2-1976/2002
Провадження № 2-зз/127/38/25
УХВАЛА

25 червня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову шляхом зняття арешту з нерухомого майна.

Клопотання мотивоване тим, що 20 лютого 2025 року заявник під час оформлення своїх спадкових прав на майно після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дізналась про існування в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження у виді арешту нерухомого майна, а саме: на частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на житло. Вказане обтяження зареєстроване 25 січня 2008 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №6458115 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці, б/н, від 27 березня 2002 року. Заявник зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 30 травня 2002 року в цивільній справі №2-1976/2002 частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 основний борг у сумі 1247,40 грн, 72,50 грн - держмита, 150 грн -витрат за юридичну допомогу, 10 грн - за довідку банку, 500 грн - моральної шкоди. На підставі цього рішення 17 липня 2002 року судом видано виконавчий лист, який у подальшому звернуто на примусове виконання. Листом від 14 травня 2025 року Перший відділ ДВС у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив заявника про те, що дослідити матеріали виконавчого провадження з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа є неможливим у зв`язку з знищенням за строком зберігання, проте на депозитний рахунок відділу надійшли кошти для сплати боргу за виконавчим листом №2-1976/2002. Повідомлено також про неможливість знаття відділом арешту, накладеного відповідно до ухвали суду від 27 березня 2002 року, за відсутності щодо цього правової підстави.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення заявника до суду із клопотання про скасування заходів забезпечення позову в порядку, передбаченому ст.158 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Положеннями ст. 158 ЦПК України чітко виокремлюється суб`єктний склад осіб позовного провадження, як-то сторін або третіх осіб, які приймають участь у розгляді цивільної справи відносно конкретного предмета спору, та наділені процесуальними можливостями подавати суду клопотання про скасування заходів по забезпеченню позову.

В контексті ч.1, 4 ст. 158 ЦПК України суд розглядає з власної ініціативи або за клопотання учасника справи питання лише щодо вжитих судом заходів забезпечення позову та в межах конкретної справи.

Звертаючись до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає, що вона є спадкоємицею ОСОБА_2 та бажає прийняти спадщину, зокрема в частині майна, на яке накладено обтяження внаслідок боргових зобов`язань, встановлених та стягнутих за рішенням суду.

Натомість, з матеріалів заяви не вбачається та судом не встановлено, що заявник приймала участь у розгляді справи №2-1976/2002 як сторона або була залучена до участі в справі, в тому числі і як правонаступник.

Крім того, як установлено судом, матеріали цивільної справи №2-1976/2002 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу в архіві суду відсутні у зв`язку з їх знищенням за терміном зберігання, а тому перевірити процесуальний статусу заявника в цій справі додатково не вбачається можливим.

Як слідує з відповіді відділу ведення архівних справ Вінницького міського суду Вінницької області, надати заявнику копію рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 30 травня 2002 року в цивільній справі №2-1976/2002 не вбачається можливим у зв`язку із знищенням матеріалів справи за закінченням терміну зберігання. Із обліково-статистичної картки цієї справи наявна часткова інформація про те, що рішенням суду позовні вимоги задоволено частково і рішення суду набрало законної сили 31 червня 2002 року. Повідомлено також, що серед архівних справ Ленінського районного суду м. Вінниці, розглянутих в 2002 році під №2-1976/2002, зберігається лише рішення суду від 27 вересня 2024 року за поданням державного виконавця про примусове проникнення до житла.

Тобто серед архівних справ відсутнє як рішення суду, так і ухвала суду на підставі якої накладений арешт.

Враховуючи встановлені обставини у даному випадку є необхідним попереднє вирішення процесуального питання, передбаченого розділом Х ЦПК України щодо відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №2-1976/2002 для можливості вирішення в його межах інших пов`язаних з ним процесуальних питань.

Водночас питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Навіть після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).

Як вже зазначалось, питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Водночас за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 , від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17, від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18, від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17, від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц, від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц, від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22.

З огляду на викладене в суду відсутні обґрунтовані підстави для прийняття клопотання до розгляду, а тому воно підлягає поверненню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 158 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: