Справа № 548/1135/25
Провадження № 2/548/553/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2025 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О. В.

за участю : секретаря судового засідання - Матвієнко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права, зокрема право на земельну ділянку орієнтовною площею 0,40 га. з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право на яку він успадкував, після смерті своєї матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом прийняття спадщини. ОСОБА_3 мала право на зазначену вище земельну ділянку відповідно до рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області від 17 квітня 1997 року «Про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок», але ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_2 не довели до кінця належне оформлення вказаної земельної ділянки у зв`язку зі смертю.

У приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Матвєєнко В.О. на підставі заяви позивача про прийняття спадщини за заповітом було відкрито спадкову справу № 2/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 .

Після звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку орієнтовною площею 0,40 умовних кадастрових га., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії .У зв`язку з тим, що право власності на вищевказану земельну ділянку не було зареєстровано померлим за життя належним чином, позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Разом з тим позивачу роз`яснено право звернутись до суду для визнання права власності на вище зазначене нерухоме майно. Будинок розташований за цією адресою вже належить позивачу згідно заповіту так як документи на будинок були належним чином оформлені.

20.05.2025 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, протягом строку, встановленого судом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить розглянути справу у відсутність їх представника .

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію позивачки, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права, зокрема право на земельну ділянку орієнтовною площею 0,40 га. з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право на яку він успадкував, після смерті своєї матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом прийняття спадщини. ОСОБА_3 мала право на зазначену вище земельну ділянку відповідно до рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області від 17 квітня 1997 року «Про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок», але ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_2 не довели до кінця належне оформлення вказаної земельної ділянки у зв`язку зі смертю.

У приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Матвєєнко В.О. на підставі заяви позивача про прийняття спадщини за заповітом було відкрито спадкову справу № 2/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 .

Після звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку орієнтовною площею 0,40 умовних кадастрових га., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії .У зв`язку з тим, що право власності на вищевказану земельну ділянку не було зареєстровано померлим за життя належним чином, позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Разом з тим позивачу роз`яснено право звернутись до суду для визнання права власності на вище зазначене нерухоме майно. Будинок розташований за цією адресою вже належить позивачу згідно заповіту так як документи на будинок були належним чином оформлені.

Викладені обставини підтверджуються наступними доказами: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ;копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ;копією паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ;копією заповіту ОСОБА_2 ;копією заповіту ОСОБА_3 ;копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом;копією витягу з РРП про реєстрацію права власності будинку;копією витягу з РРП про реєстрацію права власності земельної ділянки;копією архівного рішення виконкому Петрівської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області від 17.04..1997 року «Про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок»;копією довідки відділу центру надання адмінпослуг Хорольської міської ради;копією постанови нотаріуса № 57/02-31 від 16.04.2025 року;копією звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки.

Відповідно до Архівного витягу з Рішення виконавчого комітету Петрвської сільської Ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області від 17 квітня 1997 року «Про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок» громадянці ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0.40 га. у с.Єньки Лубенського району Полтавської області, для ведення особистого підсобного господарства.Вищевказана земельна ділянка перебувала у користуванні спадкодавця, ОСОБА_3 в період дії Декрету Кабінету Міністрів України від 20.12.1992 р. № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» яким було передбачено передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм раніше у користування для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва (пункт 1 Декрету). При цьому, на відступ від загальних правил про оформлення прав на землю (статті 22. 23 Земельного кодексу України у ред. 1992 року). Декретом було передбачено виникнення права власності на передані у власність земельні ділянки безпосередньо на підставі рішень про їх приватизацію з подальшим оформленням відповідних державних актів (пункт 3 Декрету).

Норми права, застосовані судом.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами перебачений у статті 118 ЗК України.

Відповідно до ст.1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК Українивнаслідок смерті особи відкривається її спадщина.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2ст.1220 ЦК України).

Згідност.1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1297 ЦК Україниспадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхтонеможебути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином,під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру,за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15,16,328,392 ЦК України, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,354,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( , адреса знаходження: м. Хорол, вул. Соборності буд. 4, Лубенського району Полтавської області) про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування за законом- задовольнити.

Встановити факт належності померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , на праві власності земельної ділянки орієнтовною площею 0,40 умовних кадастрових га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 , право на яку вона отримала відповідно до рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області № 6 від 17.04.1997 року «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок».

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,40 умовних кадастрових га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , право на яку він успадкував після смерті, ОСОБА_3 , яка мала право на зазначену земельну ділянку відповідно до рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області № 6 від 17.04.1997 року «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок».

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 05.06.2025 року.

Суддя : О.В. Коновод