Провадження №2-з/367/80/2025
УХВАЛА

Іменем України

про забезпечення позову

29 травня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Кухленка Д.С.,

за участі секретаря Шаповала О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів авансу, пені та моральної шкоди за договором,-

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову.

За змістом поданої заяви просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на рухоме майно відповідача транспортний засіб BMW X5, 2016 року випуску, об`єм двигуна 1995см-3, номер кузова НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.11.2021.

Заяву про забезпечення позову мотивує тим, що відповідно до умов Договору купівлі-продажу від 09.12.2023 №2193К, його укладено сторонами, та 13.12.2024 погоджено всі істотні умови передбачені п.1.5-1.6 Договору, а саме 13.12.2024 підписані всі ескізні проекти та специфікація, які є додатками до цього договору, що підтверджується оплатою авансу на суму 126 287 гривень на розрахунковий рахунок Продавця, згідно банківської квитанції від 09.12.2023 № 18311170 та підписано ескізного проекту-специфікацію за допомогою КЕП. Вартість (ціна Договору) узгоджена сторонами у розмірі 180 410 гривень.

Зазначив, що фактично цей договір є змішаною формою Договору підряду, тому всі умови відповідають правовому регулюванню за Договором побутового підряду. Так як містить умови щодо поставки не існуючого товару, який повинен створитися (виконання робіт) Продавцем за замовленням (технічним завданням) Покупця, яким є ескізний проект затверджений Покупцем (замовником) і підписаний Продавцем, з урахуванням всіх замірів та розрахунків, які повинен зробити Продавець згідно ескізного проекту та змонтувати вироби у кінцевий продукт - меблі, який набуває статусу Товару. Так згідно п.1 Договору: «Продавець зобов`язується, за замовленням Покупця, виготовити та встановити замовленні ним меблі, надалі «Товар», що відповідає вимогам законодавства. Згідно п. 1.4 цього Договору у будь-якому разі, згідно п. 1.4 Договору початок строку виконання не повинен початися пізніше ніж через 7 днів з дати підписання договору. Отже з 13.12.2023 року почався строк виконання п. 1 Договору, який закінчився 11.03.2024 року.

Крім того вказав, що 20.03.2024, за проханням Продавця, не зважаючи на прострочення зобов`язання за Договором щодо строків поставки товару, було збільшено аванс та сплачено відповідачу додатково 40,000 тис гривен для прискорення виготовлення та поставки товару. Таким чином сума авансу була збільшена до 166287 гривень.

Пояснив, що 27.03.2024, у зв`язку з тим, що продавець не поставив товар, не виконав умови договору та прострочив виконання зобов`язання щодо поставки товару, позивачем було направлено претензію про розірвання договору та повернення суми авансового платежу у розмірі 166 287 гривень. На виконання вимог претензії сторона Продавця повернула позивачу частину авансу на суму 5000 гривень.

Зазначив, що фактично станом на 07.04.2024, Товар не поставлено і кошти не повернуті.

08.04.2024 згідно банківської квитанції №163137 від 08.04.2024, повернуто повторно частину авансу на суму 20 тис. грн. від ФОП Цімоха з позначкою «повернення авансу за Договором 2193-К».

Пояснив, що з 08.04.2024 відповідач безпідставно користуєтеся чужими коштами, у зв`язку з розірвання договору на суму безпідставно збереженого авансу у розмірі 141 287 гривень.

Додав, що на повторні нагадування позивача щодо виконання грошових зобов`язань відповідач не реагує, та відмовляється повернути аванс переконуючи покупця придбати товар за меншою ціною та іншої якості.

11.04.2024 з офіційної електронної адреси (пошти) Продавця, надійшло повідомлення про те, що сторона Покупця визнає факт порушення істотних умов договору щодо строків виготовлення та поставки Товару, та пропонує знижку у розмірі 32 тисячі гривень. Покупець 11.04.2024, запропонував новий Договір вартістю 135 тис. гривень, та строком виконання робіт 10 календарних днів з 15.04.24 до 25.04.24. Відповіді Продавець не надав.

Вказав, що в зверненні Продавця від 26.04.2024 зазначено, що Продавець без погодження Покупця змінив умови Договору щодо матеріалу «Дуб бруніко 3264», який було замінено на інший матеріал, що на думку Продавця повинен подобатися Покупцю, тим самим Продавець визнає і порушення строків виконання Договору. Однак позивач не погодився на знижку від відповідача, та вимагав повернення авансового платежу в повному обсязі без будь-яких фінансованих санкцій передбачених ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». У зв`язку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом свого порушеного матеріального права та відшкодування моральної шкоди.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 23.12.2020 №756/2609/20 (провадження № 61-11479св20) викладено правову позицію згідно з якою: «Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу».

Також Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 640/13156/18 (провадження № 61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

У постанові від 05 лютого 2020 року справі № 490/3925/19 (провадження № 61-13546св19) Верховний Суд дійшов висновків, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо: - необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; - забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; - наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; - імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; - запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, предметом спору по даній справі є стягнення грошових коштів неповернутого авансового платежу за Договором №2193К від 09.12.2023 у розмірі 141 287 (сто сорок одна тисяча двісті вісімдесят сім) гривень; матеріальних збитків, як різницю втраченої вартості неповернутого авансу у гривні до долара США станом на 02.09.2024 у розмірі 17 377 (сімнадцять тисяч триста сімдесят сім) гривень; пені згідно розрахунку у розмірі 91 757,71 (дев`яносто одна тисяча сімсот п`ятдесят сім гривень 71 копійка); моральної шкоди у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч)гривень.

Вважає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль BMW Х5, 2016 року випуску, об`єм двигуна 1995см-3, номер кузова НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.11.2021, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Так, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 по справі № 925/1441/20 зауважив, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Разом з цим, за висновками суду, позивачем не обґрунтовано та доказово не доведено обставин, що свідчили б про можливі ускладнення у виконанні судового рішення по справі, у разі задоволення позову.

Зокрема, стороною позивача не надано суду доказів, що свідчили б на вчинення з боку відповідача дій, що можуть призвести до неможливості виконання рішення суду.

Так, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись Законом України «Про судовий збір», ст. ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів авансу, пені та моральної шкоди за договором залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reestr.court.gov.ua.

Суддя: Д.С. Кухленко