Справа № 525/149/24
Провадження №2/525/13/2025 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.06.2025 селище Велика Багачка
Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Прасол Я.В.,
секретаря судових засідань Корж Т.Ю.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Сидоренка Ю.В.,
представника відповідача адвоката Акрітова К.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Сидоренко Юрій Володимирович, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області, Приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Руслан Вікторович, про застосування наслідків нікчемності заповіту,
08.02.2024 на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Сидоренком Ю.В., до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області, Приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В., про застосування наслідків нікчемності заповіту.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , він є спадкоємцем батька за законом і прийняв спадщину шляхом подання приватному нотаріусу Миргородського міського нотаріального округу Пазиничу Р.В. заяви про прийняття спадщини. Від нотаріуса йому стало відомо, що його батько ОСОБА_3 склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області Писаренко Л.П. 08.08.2023 та зареєстрований в реєстрі за №87. Зміст заповіту позивачу повідомлений не був, оскільки він не зазначений у заповіті спадкоємцем.
До подання позову, ухвалою суду від 10.01.2024, було витребувано із Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області належним чином засвідчену копію заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області Писаренко Л.П. 08.08.2023 та зареєстрованого за №87. 30.01.2024 на виконання ухвали копія вказаного заповіту надійшла до суду і позивач зміг ознайомитися зі змістом заповіту та дізнався, що заповіт складений на користь ОСОБА_2 . Зазначає, що наявність вказаного заповіту порушує право позивача на спадкування за законом вказаного у заповіті майна.
Позивач вважає, що заповіт не відповідає вимогам чинного законодавства щодо форми та посвідчення заповіту, зокрема: у посвідчувальному написі зазначено, що «у зв`язку з хворобою заповідача (вади руху), заповіт підписано та посвідчено за адресою: АДРЕСА_1 », це не відповідає дійсності, оскільки у ОСОБА_3 не було вад руху і він міг з`явитися в приміщення органу місцевого самоврядування для посвідчення заповіту. ОСОБА_3 хворів на рак кореня язика, у зв`язку з чим 13.07.2023 йому була проведена хірургічна операція, після якої він не міг говорити, тому зазначення в заповіті, що він складений зі слів ОСОБА_3 на його прохання не відповідає дійсності. З цієї ж причини він не міг прочитати заповіт вголос, як зазначено в посвідчу вальному написі на заповіті. Посвідчення заповіту мало відбуватися в присутності не менше двох свідків, чого зроблено не було. Посадовою особою органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту не було роз`яснено заповідачу зміст ст. 1307 ЦК України. На думку позивача, напис у заповіті «Текст заповіту мною особисто прочитаний, власноручно підписаний та його зміст повністю відповідає моїй волі» та підпис із зазначенням прізвища, імені та по батькові заповідача виконаний не ОСОБА_3 .
Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд скасувати запис про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту, складеного та підписаного від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області Писаренко Людмилою Петрівною 08 серпня 2023 року та зареєстрованого в реєстрі за №87.
15.02.2024 судом відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 18.03.2024, відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов, третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - письмові пояснення щодо предмету спору (а.с. 19).
13.03.2024 на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, відповідно до яких третя особа вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що заповіт від 08.08.2023 складений у письмовій формі із зазначенням дати його складання, особисто підписаний ОСОБА_3 , посвідчений секретарем селищної ради Писаренко Л.П., як уповноваженою на вчинення такої нотаріальної дії особою органу місцевого самоврядування. Текст заповідального розпорядження складено від першої особи, що свідчить про складання заповіту особисто заповідачем, складеному перебуваючи при світлому розумі, ясній пам`яті, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, відповідає волі заповідача. Заповіт власноручно підписаний заповідачем у присутності секретаря селищної ради, яка у свою чергу вчинила нотаріальну дію щодо посвідчення поданого їй заповіту, а допущені механічні помилки не впливають на волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження власним майном, тому запис про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту скасуванню не підлягає (а.с. 33-42).
01.05.2024 судом задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Полтавському відділенню Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи (а.с. 78-79).
17.07.2024 на адресу суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи №583, та повернулися матеріали цивільної справи №525/149/24 (а.с. 102).
29.08.2024 було поновлено провадження по справі та залишено клопотання експерта без розгляду, оскільки позивач відмовився від проведення експертизи (а.с. 111, 112).
23.09.2024 судом закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Розгляд справи неодноразово відкладався з поважних причин (а.с. 132).
23.12.2024 ухвалою суду було витребувано додаткові докази по справі (а.с. 173). 13.03.2025 на адресу суду надійшли витребувані докази (а.с. 207).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сидоренко Ю.В. заявлені позовні вимоги підтримали повністю, з підстав зазначених у позовній заяві, просили позов задовольнити.
Позивач пояснив, що заповіт не визнає. Його батько ОСОБА_3 хворів з 2020 року, мав проблеми з горлом, з 2021 року - онкологічне захворювання. Критично стан погіршився після променевої терапії в травні-червні 2023 року, після проведення операції у липні 2023 року ОСОБА_3 перестав говорити через те, що в нього була в горло вставлена трубка, спілкувався набираючи текст на телефоні або писав у блокноті, неправильно набирав слова у зв`язку зі слабкістю, поганим зором, погіршенням координації рухів. У зв`язку з тяжкою хворобою він пересувався з обмеженнями, по кімнаті та лише з допомогою табуретки, сам не мав можливості дістатися до селищної ради. Сестра ОСОБА_2 , відповідач по справі, її чоловік та діти відвідували ОСОБА_3 , мали ключі від квартири. У нього з батьком були добрі відносини. Він живу поруч, з батьком бачився щодня, міняв трубку 2-3 рази на день. Сестра жила в будинку напроти, ходила до батька періодично, приносила їжу, колола знеболюючий препарат «Трамадол», хоча сімейний лікар батька ОСОБА_4 , не рекомендував йому цих ліків, говорив, що вони не мають лікувальної дії, викликають залежність, людина стає без відчуття волі. Батьки, за життя, ще коли була жива мати, говорили, що квартира залишиться внукові ОСОБА_5 , а решта майна буде ділитися пополам між ним та відповідачкою. Після смерті матері, років 3-4, він з сестрою мають неприязні відносини, такі ж відносини були у відповідача з батьком, потім покращилися і вони стали спілкуватися. Сестра працювала в сільській раді у відділі освіти, звільнилася в той день, коли був складений заповіт. До нього доходили чутки, що сестра склала заповіт, він запитував про заповіт у батька, останній повідомляв, що не складав заповіту. Про заповіт дізнався від нотаріуса після смерті батька. Заповіт вважає нікчемним з тих підстав, що записано, що він прочитаний вголос, але це не відповідає дійсності, оскільки батько говорити не міг. Повідомив, що секретар сільради уникає спілкування з ним, навіть не вітається, хоча раніше були колегами по роботі, оргтехніки в квартирі батька не було, лише телевізор та смартфон.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Акрітов К.К. заявлені позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили у задоволенні позову відмовити.
Відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що батько почав хворіти у 2020 році, у нього боліло горло, потім виявилося, що він має онкологічне захворювання. У липні 2023 року, після операції, він уже не розмовляв, був слабкий, похмурий, дуже переживав. Пересувався, тримаючись за сторонні предмети. Щоб повідомити про свої потреби він писав «смс» або у блокноті. Догляд за батьком здійснювала вона, їздила до лікарні, сама та зі своєю сім`єю. Батько соромився, щоб вона його доглядала (купала, перевдягала), тому це робив її брат, позивач у справі. Батькові часто кололи уколи, ходила медсестра ОСОБА_6 , вона теж колола. Ліки виписував сімейний лікар та керівник амбулаторії, видавалися вони під підпис. Брат постійно спілкувався з батьком, відносини у них не дуже добрі. Брат возив батька до лікарні, знаходився під час операції, допомагав, здійснював догляд. Вони з позивачем не спілкуються близько 5 років, після смерті матері. Коли батько розмовляв, вони обговорювали питання спадщини, коли вже не розмовляв, написав їй щоб прийшла поспілкуватися, сказав, що потрібно готуватися, щоб вона викликала людину для складання заповіту, попросив папку з документами, самостійно знайшов документи. Вона зв`язалася з секретарем сільської ради ОСОБА_7 , провела її до квартири де був батько та пішла. У квартирі не було сторонніх людей, оргтехніки теж не було. Заповіт був надрукований секретарем сільської ради, а батько власноруч підписав. Людмила ОСОБА_8 приходила два рази, батько знайшов помилку в заповіті, тому вона була не один раз. Батько міг викласти волю лише письмово, міг зачитати, але не вголос, він усвідомлював значення своїх дій, до останнього був у свідомості. Разом із заповітом батько віддав їй документи на квартиру, магазин та земельну ділянку. Документи на ще одну земельну ділянку залишилися в батька, він мав віддати їх позивачу. Позивач отримав від батьків земельну ділянку, автомобіль, рушницю. Квартиру батьки завжди хотіли залиши внуку ОСОБА_5 . Вона просила батька щоб повідомив брата про заповіт, чи він повідомив їй невідомо.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовну заяву вважає безпідставною та не визнає в повному обсязі.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є секретарем виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області. Про наміри заповідача ОСОБА_3 їй стало відомо задовго до того, коли вона складала заповіт. ОСОБА_10 прийшов до неї у червні 2023 року та повідомив, що має намір скласти заповіт на дочку, бо сина забезпечив за життя, а решту майна: квартиру, магазин хоче заповісти дочці. Вона записала його побажання та повідомила, що на нерухоме майно потрібні документи. У серпні 2023 року відповідач у телефонній розмові повідомила, що батько хоче скласти заповіт. Коли вона прийшла, побачила, що людина хворіє, запитала чи не змінилася його думка з приводу майна, останній відповідав, пишучи відповіді. Вона зачитала зміст заповіту вголос, потім його прочитав заповідач, коли він читав, то виявив описку у місці його народження, тому вона повернулася на роботу виправила описку, після чого заповідач особисто підписав заповіт у її присутності. При підписанні заповіту була присутня лише вона. Примірник заповіту вона залишила заповідачу, свій примірник забрала.
Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка, вивчивши та проаналізувавши у сукупності всі докази зібрані по справі приходить до наступних висновків.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Гоголеве Миргородського району Полтавської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Миколаївка, Цюрупинського району, Павлодарської області, Республіки Казахстан, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.08.2023 (а.с. 5).
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06.01.1982 (а.с. 6).
Відповідно до наданої суду медичної документації ОСОБА_3 за життя хворів, 13.07.2023 було проведено оперативне вручання «Термінова верхня трахеотомія» ( а.с. 11).
Рішеннями першої сесії восьмого скликання Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 13.11.2020 на секретаря Гоголівської селищної ради Писаренко Л.П. покладені обов`язки секретаря виконавчого комітету Гоголівської селищної ради та уповноважено вчиняти нотаріальні дії, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про нотаріат", проводити державну реєстрацію актів цивільного стану, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" ( а.с. 40, 41).

Згідно інформації КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" виконавчого комітету Гоголівської селищної ради ОСОБА_3 перебував на диспансерному обліку у сімейного лікаря Гоголівської АЗПСМ ОСОБА_4 з діагнозом С01, йому призначався розчин трамадолу 5% по 2мл для внутрішньо м`язового введення. За період призначення з 20.06.23 по 31.07.2023 в кількості 170 ампул. Медичний препарат видавався дочці ОСОБА_2 під особистий підпис для подальшого використання ( а.с. 207).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України).

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (частина друга статті 209 ЦК України).

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України( стаття 1247 ЦК України)

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (частина перша статті 1251 ЦК України).

Вказане також закріплено положеннями статті 37 Закону України «Про нотаріат», підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок), визначено порядок посвідчення заповіту посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Так, у пункті 1.2. розділу I цього Порядку зазначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Пунктом 2.1. розділу II Порядку встановлено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Відповідно до положень пункту 2.3. розділу II Порядку при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (абзац 1 частини другої статті 1248 ЦК України).

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним (абзац 2 частини другої статті 1248 ЦК України).

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу) (абзац 3 частини другої статті 1248 ЦК України).

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (частина друга статті 1253 ЦК України).

Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.07.2022 у справі № 461/2565/20.

Позивач обґрунтовуючи нікчемність заповіту, посилався на відсутність свідків при його посвідченні.

У тексті заповіту відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 через фізичні вади не міг сам прочитати заповіт при його посвідченні, натомість текст заповіту містить власноручно виконаний запис ОСОБА_3 : «Текст заповіту мною особисто прочитаний, власноручно підписаний та його зміст повністю відповідає моїй волі» та підпис заповідача. Сторони у судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_3 на момент посвідчення договору не міг говорити вголос, проте не заперечували, що останній міг читати. Як позивач, так і відповідач пояснювали, що вони спілкувалися з ним за допомогою листування з використанням мобільного телефону чи записів на папері. Свідок ОСОБА_11 також повідомила, що ОСОБА_3 висловлював думку, шляхом записування.

За таких обставин, відсутні підстави для кваліфікації заповіту ОСОБА_3 , як нікчемного, а тому немає й підстав для застосування наслідків його нікчемності.

Посилання сторони позивача на те, що запис та підпис у заповіті виконанні не ОСОБА_3 не доведені належними та допустимими доказами по справі. Під час підготовчого провадження судом за клопотанням сторони позивача було призначено судове почеркознавчу експертизу, але вона не була проведена, оскільки позивач відмовився від її проведення.

Також під час розгляду справи в суді сторона позивача посилалася на те, що медичний препарат «Розчин трамадолу 5%», який постійно вводився ОСОБА_3 вливав на здатність останнього усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Жодних належних та допустимих доказів суду в цій частині надано не було. Вказана обставина виходить за межі підстав позову, який був поданий позивачем, позивач правом на зміну предмету та підстав позову у порядку установленому процесуальних законодавством не скористався.

Так, недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Сидоренко Юрій Володимирович, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області, Приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Руслан Вікторович, про застосування наслідків нікчемності заповіту, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;

представник позивача: адвокат Сидоренко Юрій Володимирович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2761 від 23.04.2019 видане Радою адвокатів Полтавської області, адреса: АДРЕСА_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

представник відповідача: адвокат Акрітов Кіріак Костянтинович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №1549 від 04.10.2016 видане Радою адвокатів Полтавської області, адреса: вул. Воскресінська, 9, оф. 9, м. Миргород, Полтавська область;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області, , адреса: вул. Станіслава Горєва, 27, селище Гоголеве, Миргородський район, Полтавська області;

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: адвокат Малініна Катерина Миколаївна, РНОКПП НОМЕР_5 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №3929 від 12.10.2021 видане Радою адвокатів Полтавської області, адреса: АДРЕСА_6 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Руслан Вікторович, адреса: вул. Незалежності, 15, м. Миргород, Полтавська область.

Повне рішення суду складено 13.06.2025.

Суддя Я.В. Прасол