Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді- Якимець О. І., за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Слідство.Інфо», ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, а також відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Слідство.Інфо» (відповідач-1), ОСОБА_2 (відповідач-2), про захист честі, гідності, ділової репутації, а також відшкодування моральної шкоди, у якому просить суд:

- визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, поширену відповідачами ІНФОРМАЦІЯ_1 на відеохостінгу YouTube на каналі «Слідство.Інфо» ІНФОРМАЦІЯ_2 у відеосюжеті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 та на вебсайті ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_6

наступного змісту: « ...Елітне майно у Києві та передмісті почало з`являтися у посадовця та рідних, відколи він прийшов працювати у ДБР та очолив відділ, який займається розслідуванням злочинів правоохоронців і суддів... Починаючи з 2020 року батьки ОСОБА_3 придбали два паркомісця у новобудовах, дві двокімнатні квартири...»; «...У 2022 році ОСОБА_4 став власником двох автівок: Toyota Land Cruiser 2020 року та Mercedes-Benz ML350 2011 року...»; «... Цікаво, що всі вартісні покупки, загальна вартість яких близько 20 мільйонів гривень, тесть та теща ОСОБА_5 здійснили починаючи з 2020 року відколи їхній зять отримав посаду у ДБР...»;

- визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачами в мережі Інтернет на вебсайті «Слідство-Інфо» ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою в мережі Інтернет

ІНФОРМАЦІЯ_8 Головного слідчого управління ДБР мешкає у будинку за 14,5 мільйона гривень. У декларації вказали втричі меншу вартість»;

«...У декларації ОСОБА_5 вказано, що торік його дружина, також працівниця ДБР, купила будинок та землю під ним за 4,5 мільйона гривень. Журналісти «Слідства.Інфо» встановили, що ринкова ціна цього помешкання втричі більша за задекларовану посадовцем... ринкова вартість такої земельної ділянки 6 мільйонів гривень...»;

- визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачами в мережі Інтернет на вебсайті «Слідство-Інфо» ІНФОРМАЦІЯ_5 в статті на вебсайті «Слідство-Інфо» за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_9 , наступного змісту:

«З 2020 року батьки ОСОБА_3 придбали два паркомісця у новобудовах, дві двокімнатні квартири по 69 квадратних метрів теж у новобудовах, а також нежитлові приміщення.»; «У 2022 році ОСОБА_4 став власником двох автівок: Toyota Land Cruiser 2020 року та Mercedes-Benz ML350 2011 року.»;

- визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_10 відповідачам в мережі Інтернет на вебсайті «Слідство-Інфо» ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_11

наступного змісту: «Усі ці вартісні придбання тесть та теща ОСОБА_5 здійснили з 2020 року, відколи їхній зять отримав посаду у ДБР»;

- визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_12 відповідачами в мережі Інтернет на вебсайті «Слідство-Інфо» ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_13 наступного змісту: «Журналісти також з`ясували, що ОСОБА_6 із дружиною нещодавно переїхали у новопридбаний будинок у передмісті Києва, ринкова вартість якого 14,5 мільйонів гривень (у декларації вказано 4,5 мільйона).»; «Усі ці вартісні придбання тесть та теща ОСОБА_5 здійснили з 2020 року відколи їхній зять отримав посаду у ДБР.»;

- зобов`язати відповідачів шляхом видалення спростувати поширену недостовірну інформацію, а також забезпечити видалення інформації розміщеної іншими онлайн-ресурсами на підставі зазначених матеріалів з вебсайту «Слідство.Інфо»;

- стягнути з відповідачів у якості відшкодування моральної шкоди по 40 000,00 грн та судові витрати.

Позивач зазначає, що вищезазначена оспорювана інформація не відповідає дійсності та документально не підтверджена, у тому числі висновками Національного агентства з питань запобігання корупції чи судовими рішеннями, в яких би зазначалося про факт вчинення ним, або членами його родини, або близькими особами протиправних дій, зокрема корупційних (подання завідомо недостовірних відомостей у декларації стосовно майна або іншого об`єкта декларування, одержання неправомірної вигоди або факт незаконного збагачення тощо. На спростування такої інформації зазначає дані, коли та ким було придбано нерухоме та рухоме майно, а також надає підтверджуючі документи. Зазначає, що під час висвітлення і формування оцінки в публікаціях його майна, журналістами не враховано зміну курсу долару, а порівняння здійснювалось з будинком, який не є ідентичним об`єкту нерухомості, що належить його сім`ї. Також не враховано, що на території будинку наразі відсутнє ланшафте оздоблення. Звертає увагу, що в статтях та у відеосюжеті нічим не підтверджена його причетність та причетність його родини в цілому до майна батьків дружини позивача, оскільки жодних підтверджуючих матеріалів щодо сприяння позивачем на його придбання або користування позивача цим майном відповідачами не надано, окрім паркомісця, яке позивач задекларував. Також позивач та його дружина за роки подружнього життя отримали офіційний, підтверджений дохід, який зазначений ними у декларації, що цілком обґрунтовує набуте ними нерухоме майно.

22.11.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі №758/14760/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні).

Представник відповідача-1 подав відзив, який містить заперечення на позовну заяву. Зазначає, що позивач заперечує придбання однієї з двох зазначених в публікації квартир і одного із двох паркомісць після його працевлаштування у вересні 2020 року, оскільки ці об`єкти матір`ю дружини були придбані в інвестицію у квітні 2019 року та у березні 2020 року. У журналістському розслідуванні мова йшла про придбання двох паркомісць і двох двокімнатних квартир з 2020 року. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2021 року (додаток №18(19) до позову), крім вказаних позивачем підстав, для реєстрації права власності вказана довідка про повну оплату від 10.12.2021 року і акт приймання-передачі квартири від 10.12.2021 року. Паркомісце №32 за адресою зазначеною у позові, придбано, як вказує позивач, в інвестицію на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №22654/PH-Г від 05.03.2020 року. Тобто, інформація, що починаючи з 2020 року батьками дружини позивача придбано два паркомісця у новобудовах та дві двокімнатні квартири є достовірною.

Під час розслідування журналістка використовувала відкриті дані, зокрема, аналітичну систему YouControl https://youcontrol.com.ua/sources/ та інформацію про транспортні засоби у власності особи згідно Єдиного державного Реєстру МВС.

Також журналісти мають обгрунтовані припущення про купівлю не тільки земельної ділянки, але і не введеного в експлуатацію житлового будинку. Ці припущення грунтуються на знімках Google Earth Pro станом на 31.10.2021 року. 14.04.2022 року на придбаній дружиною позивача ділянці був будинок. Сумнівно, зведення будинку за півтора місяці (01.06.2023 - повідомлення про початок будівельних робіт, 18.07.2023 року - технічний паспорт). Крім цього, ринкова вартість була озвучена в сюжеті продавцем і експертом.

На підставі відомостей, викладених у матеріалах журналістського розслідування ГО «Слідство.Інфо», відповідно до ст. 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування, затвердженому наказом Національного агентства №236/23 від 26.10.2023, Національне агентство розпочало здійснення моніторингу способу життя позивача для встановлення відповідності рівня його життя наявним у нього та членів його сім`ї майну і одержаним ними доходам згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подається відповідно до Закону.

Журналіст відповідач-2 діяв добросовісно, неодноразово зверталась за коментарем до позивача, його дружини і її батька, всі відомості отримані з відкритих джерел з дотриманням чинного законодавства. Оціночні судження ґрунтуються на оцінці експертів на підставі фактичних даних і їх спеціальних знань. Просить у позові відмовити у повному обсязі. 12.12.2024 позивач через підсистему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, у якому зазначає, що відповідачем умисно перекручується і подається неповна інформація, для створення негативного іміджу позивача у суспільстві. Окрім того, оскільки згідно із ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, тобто позивач має право на звернення з таким позовом навіть стосовно поширення недостовірної інформації стосовно членів його сім`ї.

18.12.2024 стороною відповідача через підсистему «Електронний суд» подано заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначає, що свобода вираження поглядів сприяє активному суспільному обговоренню, що є однією із передумов демократичного суспільства, якому властиві плюралізм, толерантність і широта поглядів. Інформація про статки батьків дружини позивача оприлюднена з огляду на зазначення в деклараціях подарунків у грошовій формі від батька дружини та користування паркінгом матері дружини. Журналісти користуються творчою свободою і мають право обирати теми на свій розсуд. Відповідачі в інформаційних матеріалах наводили відомості про вартісні покупки виключно з 2020 року, а не за весь період. В своїх діяльності залучають осіб, які мають знання в певній сфері. Коментар щодо вартості майна в відеосюжеті надано аналітикинею Центру протидії корупції та дизайнером інтер`єру. Позивач вважає, що відповідачі використали їх роздуми та припущення. Таким чином, зазначене є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Жодних тверджень про збагачення позивача у незаконний спосіб оспорювані статті та відео не містять.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до такого висновку.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 28 Конституції України кожній особі гарантує право на повагу до її гідності, а за змістом ч. 4 ст. 32 основного Закону кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Отже, право на захист честі, гідності і ділової репутації - один з основних способів захисту Конституційних прав людини на недоторканність особистого життя. Кожен має право захищати честь, гідність і ділову репутацію в суді, крім того Конституція України передбачає судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе або членів своєї сім`ї.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Разом з тим, ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Проте, здійснення передбачених ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зокрема, свободи дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів), пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Тобто праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію (див., зокрема, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.08.2024 у справі № 200/7011/15-ц, провадження № 61-699св24).

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими гл.3 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ст. 1 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації.

Інформація може існувати як у формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.07.2024 у справі № 682/6/23, провадження № 61-16529св23).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №904/4494/18, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п. 6.32 постанови).

Отже, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Стороною відповідача сам факт поширення вказаної інформації не заперечується.

Факт належності вебресурсу, на якому розміщена оспорювана позивачем інформація відповідачем також не заперечується.

Спір виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю підстав для визнання недостовірною інформації, що була поширена відповідачем, та зобов`язання відповідача її спростувати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що поширена відповідачем інформація є недостовірною та упередженою, такою, що містить ознаки дискредитації позивача, а її поширення ганьбить ділову репутацію позивача.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Отже, за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

У п. 45 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України» від 02.06.2016 зазначено, що суд у своїй практиці розрізняє твердження щодо фактів та оціночні судження. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу довести правдивість оціночних суджень неможливо виконати і вона порушує свободу вираження поглядів як таку, що є фундаментальною частиною права, що охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії», п. 46). Однак навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє «фактологічне підґрунтя» для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення у справі «Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції», п. 55). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення у справі «Бразільє проти Франції», заява № 71343/01, п. 37, від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення «Патурель проти Франції», заява № 54968/00, п. 37, від 22 грудня 2005 року).

Отже, чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, так як вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.

Оціночні судження не підлягають спростуванню. Позивач має можливість захистити свої права через надане йому законодавством право на відповідь. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 359/8847/16-ц.

З матеріалів справи слідує, що позивач, серед іншого, вважає недостовірною інформацію у вигляді таких фактичних тверджень: «...Елітне майно у Києві та передмісті почало з`являтися у посадовця та рідних...починаючи з 2020 року батьки ОСОБА_3 придбали два паркомісця у новобудовах, дві двокімнатні квартири...»; «...У 2022 році ОСОБА_4 став власником двох автівок: Toyota Land Cruiser 2020 року та Mercedes-Benz ML350 2011 року...»; «... Цікаво, що всі вартісні покупки, загальна вартість яких близько 20 мільйонів гривень, тесть та теща ОСОБА_5 здійснили починаючи з 2020 року...»; «Сім`я посадовця з Головного слідчого управління ДБР мешкає у будинку за 14,5 мільйона гривень..»; «У декларації ОСОБА_5 вказано, що торік його дружина…купила будинок та землю під ним за 4,5 мільйона гривень…»; «З 2020 року батьки ОСОБА_3 придбали два паркомісця у новобудовах, дві двокімнатні квартири по 69 квадратних метрів теж у новобудовах, а також нежитлові приміщення.»; «Усі ці вартісні придбання тесть та теща ОСОБА_5 здійснили з 2020 року…»; «Журналісти також з`ясували, що ОСОБА_6 із дружиною нещодавно переїхали у новопридбаний будинок у передмісті Києва, ринкова вартість якого 14,5 мільйонів гривень (у декларації вказано 4,5 мільйона).».

На підтвердження дійсної вартості та періоду купівлі нерухомого та рухомого майна, позивач подав суду договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.05.2023; витяг з Державного реєстру речових прав від 31.07.2023; договір купівлі-продажу майнових прав від 15.04.2019; довідка ТОВ «Інструмент Інвест» від 10.12.2021 про сплату коштів за договором про купівлю-продаж майнових прав №18040/007-06-4; договір купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2020 №22654/РН-Г; довідка від 29.04.2020 про сплату коштів за договором купівлі-продажу майнових прав №22654/РН-Г; договір купівлі-продажу від 24.09.2020 №4755/ВА00305; акт прийняття-передачі транспортних засобів №VM-376073 від 18.09.2020; платіжне доручення від 22.09.2020 №; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Подані позивачем документи, не спростовують відомостей, що з 2020 року батьки дружини позивача стали власниками об`єктів нерухомого та рухомого майна, які зазначені у цих документах.

Таким чином, у цій частині поширеної інформації, щодо придбання батьками дружини позивача майна починаючи з 2020 року, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання недостовірною інформації, поширеної відповідачем у спірній публікації.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2022 року в справі № 757/43705/19-ц.

Беручи до уваги обставини справи та загальний зміст оспорюваної позивачем інформації, суд вважає, що у частині поширеної інформації, яка містить оцінку журналістів щодо вартості придбаного майна, зокрема що згідно з інформацією, яка є у відкритому доступі ринкова ціна на схожий будинок у передмісті Києва, становить 14,5 мільйонів гривень, а у декларації позивача вказано іншу ціну, або заголовок публікації «Сім`я посадовця … мешкає у будинку за 14,5 мільйона гривень. У декларації вказали втричі меншу вартість»; не можна розцінити як порушення честі, гідності чи ділової репутації позивача, оскільки за висловлення оціночних суджень, відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію», відповідач не може бути притягнутий до відповідальності.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 20.03.2019 у справі № 758/14324/15-ц).

Також слід окремо зауважити і на тому, що позивачем не доведено, що зазначене порушує його особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, проте доведення вказаного є необхідною умовою для задоволення позовних вимог у цій справі.

Враховуючи відсутність підстав для визнання оспорюваної позивачем інформації недостовірною, задоволенню не підлягає і позовна вимога про спростування такої інформації шляхом її видалення, а також відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи, на які посилалося сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови задоволенні позову.

Згідно зі ч. 3 ст. 12, та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5 та 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено, на підставі належних, допустимих та достатніх доказів, яким чином поширена інформація порушує його особисті немайнові права та ділову репутацію, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 141, 264, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до Громадської організації «Слідство.Інфо», ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, а також відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя О. І. Якимець