справа № 362/807/25
провадження № 2/362/1634/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича О.В. розглянув у м. Василькові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ СК «Інго», третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Суд установив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , АТ СК «Інго» (далі відповідачі), за участю третьої особи - ОСОБА_3 , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів 52 477,35 грн. відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.06.2024 р., з урахуванням інфляції та 3 % річних., а також стягнути на користь неї з ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.06.2024 р., в сумі 15 000,00 грн. та на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в сумі 15 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що вважає, що в обох відповідачів виник солідарний обов`язок відшкодування їй матеріальної шкоди в розмірі 52 292,54 грн., оскільки ОСОБА_2 є винуватцем у спричинені матеріальної шкоди, тоді як АТ СК «Інго» за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані позивачу збитки внаслідок ДТП, яке мало місце 30.06.2024 р.

Ухвалою від 24.02.2025 р. суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача - АТ СК «Інго» надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається незгода відповідача з вимогами позовної заяви. Зокрема, відповідач зазначає, що, як страховик цивільної відповідальності, не є особою, яка має відшкодовувати шкоду, а його зобов`язання обмежуються умовами договору страхування.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2024 р. на 36 км 800 м автодороги М-05 сполученням «Київ-Одеса», ОСОБА_2 керувала транспортним засобом «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 і всупереч вимогам пунктів 12.1, 13.1 2.3-б ПДР не врахувала дорожню обстановку, не обрала безпечної швидкості та дистанції, у результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Мітсубіші Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу, внаслідок чого транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень.

В момент ДТП автомобілем керував ОСОБА_3

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2024 р. по справі № 362/4777/24 ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статті 124 КпАП України.

Постановою від 06.12.2024 р. Київський апеляційний суд постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2024 р. у справі №362/4777/24 залишив без зміни. від 03.09.2024 року у справі № 362/4777/24 набула законної сили 06.12.2024 р.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, наданих РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) на адвокатський запит, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано транспортний засіб «Шевроле Авео SF69Y», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1498 см куб, д.н.з. НОМЕР_1 , дата реєстрації 10.04.2008 р.

Відповідно до наданого винуватцем ДТП ОСОБА_2 страхового полісу №220383313, цивільно-правова відповідальність власника ТЗ марки «Шевроле Авео SF69Y», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1498 см куб, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в АТ СК «Інго», строк дії страхового договору - з 20.04.2024 р. до 19.04.2025 р. включно.

За полісом № 220383313 страховик АТ СК «Інго» прийняло на себе зобов`язання відшкодувати потерпілій особі шкоду, заподіяну майну потерпілого, в сумі 160 000,00 грн. на одного потерпілого.

Позивач звернулася до АТ СК «Інго», як страховика за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220383313 із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом № 2444 від 10.12.2024 р. страхова компанія повідомила, що нею був зроблений розрахунок збитку на підставі ремонтної калькуляції.

На підставі такого розрахунку сума страхового збитку внаслідок ДТП, яке мало місце 30.06.2024 р., склала 30 048,63 грн., які були перераховані 18.09.2024 р. на банківській рахунок позивача, як власниці пошкодженого транспортного засобу.

Враховуючи, що транспортний засіб позивача внаслідок ДТП, яке мало місце 30.06.2024 р., зазнав значних механічних пошкоджень, з метою досудового врегулювання спору і відшкодування в повному обсязі матеріального збитку позивачу, адвокат позивача 19.12.2024 р. звернувся до АТ «СК «ІНГО» із вимогою № 1069/12 про доплату страхового відшкодування.

Листом №2530 від 23.12.2024 р. АТ «СК «ІНГО» повідомило, що сума страхового відшкодування в розмірі 30 048,63 грн. узгоджена, а у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди ОСОБА_2 має сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач вважає, що в обох відповідачів виник солідарний обов`язок з відшкодування матеріальної шкоди в розмірі: 52292,54 грн., що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується зі частиною другою статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

Також у справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

Судом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику (позивачу) автомобіля «Мітсубіші Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 30.06.2024 р. з вини відповідача - ОСОБА_2 , складає 82341,17 грн., що підтверджується висновком судового експерта від 15.10.2024 р.

Цивільно-правова відповідальність відповідача - ОСОБА_2 була застрахована АТ СК «Інго» за договором визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в сумі 160 000 грн.

14.07.2024 р. позивач узгодила з АТ СК «Інго» розмір страхового відшкодування в сумі 30048,63 грн, після чого страховик виплатив їй узгоджену суму.

Суд звертає увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В підписаному позивачем узгодженні зазначено, що воно складено у відповідності до вимог статті 35 Закону № 1961-IV. Після сплати узгодженої суми всі зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими.

Тобто, за змістом вказаного узгодження позивач, діючи добровільно, на власний розсуд погодилась із розміром страхового відшкодування в сумі 30048,63 грн. та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до страхової компанії суперечить як попередній поведінці позивача, так і засадам розумності та диспозитивності.

Відомостей про те, що позивач підписала вказане узгодження під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали розглядуваної справи не містять.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відшкодування з АТ СК «Інго».

Разом із тим, як роз`яснено у пунктах 16, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, потерпіла вправі одержати повне відшкодування завданої шкоди від особи, яка її завдала, а саме - ОСОБА_2 .

Так, за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Отже, якщо потерпіла особа звернулася до страховика й одержала страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З урахуванням викладених правових норм, а також з огляду на доведеність розрахунків позивача щодо розміру матеріального збитку завданого їй, як власнику транспортного засобу «Мітсубіші Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вбачає достатність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 52477,35 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.06.2024 р., з відповідача - ОСОБА_2 .

Що стосується вимог позивача про стягнення на її користь моральної шкоди суд зазначає таке.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач зазначає розмір моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн. на її користь, а також 15 000. 00 грн. на користь ОСОБА_3 , які вона просить стягнути з відповідача.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Важливою умовою для осіб, які звертаються до суду для відшкодування моральної шкоди є наявність доказів. Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджує дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого, це можуть бути висновок спеціаліста, психолога або висновок судового експерта-психолога, показання свідків (свідчення друзів, колег, тощо), характеристика з місця роботи, виписки з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогу до лікаря невролога чи психіатра, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних курсів реабілітації.

Водночас, всупереч приписам статті 81 ЦПК України позивач, не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідач спричинила їй та ОСОБА_3 моральної шкоди, яка описана нею у позовній заяві.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй та ОСОБА_3 моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог у наведеній частині.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

1. Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ СК «Інго», третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної в розмірі 52477,35 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 10 червня 2025 року.

Суддя О.В.Попович