1Справа № 335/5307/25 2-н/335/497/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2025 року м. Запоріжжя
Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Мінаєв М.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Надія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком,
ТОВ «Керуюча компанія «Надія» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком, надані за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31.05.2025 у розмірі 7932,60 грн., а також судового збору у розмірі 242,24 грн. та витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 500,00 грн.
09.06.2025 був виданий судовий наказ, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 7932,60 грн., судовий збір у розмірі 242,24 грн., а також витрати на оплати правничої допомоги адвоката в розмірі 250,00 грн.
Вирішуючи питання щодо решти витрат на правничу допомогу адвоката, заявлених до стягнення, суддя виходить з такого.
Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається, зокрема, сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.
За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У свою чергу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Положення Глави 8 ЦПК України є загальними для всіх видів проваджень, за правилами яких здійснюється цивільне судочинство відповідно до ст. 19 ЦПК України.
Таким чином, розподіл витрат на оплату правничої допомоги адвоката, понесених у наказному провадженні, здійснюється за загальними правилами розподілу судових витрат.
Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Заявивши вимогу про стягнення з боржника витрат на оплату правничої допомоги адвоката Хохлова А.С. в розмірі 500,00 грн., стягувач надав на підтвердження таких витрат копію Договору про надання правової допомоги від 08.11.2024, укладеного між ТОВ «Керуюча компанія «Надія» та адвокатом Хохловим А.С., а також копію Акту наданих послуг до вказаного договору, де сторони узгодили вартість послуг адвоката за складання тексту заяви про видачу судового наказу та подання її через електронний суд щодо цього боржника в розмірі лише 250,00 грн., які вже стягнуті судовим наказом
Жодного документу на підтвердження правомірності вимоги про покладення на боржника витрат на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі інших 250,00 грн. стягувач не надав.
Відтак, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з боржника документально не підтверджених витрат.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 163, 165, 259-261 ЦПК України, суддя
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Надія» в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на оплату правничої допомоги адвоката Хохлова Антона Сергійовича на суму 250,00 грн.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Суддя М.М. Мінаєв