ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/33456/24

Провадження № 22-ц/820/1094/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року (суддя Салоїд Н.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «ФК «Ейс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором.

В обґрунтування вимог, позивач вказував, що 18 червня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, відповідно до якого останній отримав фінансовий кредит в сумі 10000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, передавши позичальнику кредитні кошти. Проте, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 38222 грн., яка складається з 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 28222 грн. заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, що підтверджується випискою з особового рахунку.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за яким відступаються вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Строк дії договору факторингу був визначений до 28.11.2019 року, однак, в подальшому, між клієнтом та фактором укладались додаткові угоди, якими продовжувалась дія вищевказаного договору факторингу до 31.12.2022 року.

05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» уклало договір факторингу з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» №05/0820-01, строк якого продовжувався відповідно до укладених додаткових угод, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 , про що зазначено у витязі з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року, за кредитним договором №676346619 від 18.06.2021 року.

07 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №0711/24/Е, згідно з умовами якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 , про що зазначено у акті прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №0711/24/Е від 07.11.2024 року.

Із урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором №676346619 від 18.06.2021 року в розмірі 38222 грн., а також судові витрати: 2422,40 грн. судового збору та 6000 грн. витрат на правничу допомогу.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги від первісного кредитора до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором №676346619 від 18.06.2021 року укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Ейс», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції встановлено факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення. При цьому, судом невірно встановлено обставини щодо не набуття права вимоги у ТОВ «ФК «Ейс» до ОСОБА_1

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до п.п. 1.3. якого визначено, що під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, зокрема, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Сам лише факт укладення договору факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує даних обставин, оскільки ним було передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога). Зазначає, що 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до пункту 8.2 якого строк дії цього Договору закінчується 04 серпня 2021 року, тобто передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності Договору факторингу. При цьому, відступлення права вимоги Відповідача відбулося після укладення зазначеного Договору. Апелянт вважає, що передача права вимоги за кредитним договором №676346619 від 18.06.2021 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а від останнього до позивача, належним чином підтверджується відповідними договорами факторингу.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 18.06.2021 товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 676346619 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора MNV3PR86 відповідно умов якого (п.1.1 договору), товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит перший транш якого складає 10 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

З платіжного доручення від 18.06.2021 вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 10000 грн. У графі «призначення» вказано про перерахування коштів згідно договору № 676346619 від 18.06.2021.

Факт переказу коштів на рахунок відповідача також підтверджується довідкою АТ КБ «Глобус» № 1-1753 від 09.05.2024.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 та додаткові угоди до договору від 28.11.2019 року №19, від 31.12.2021 року №27, від 31.12.2022 року №31, від 31.12.2023 року №32, якими відповідно строк дії договору факторингу продовжувався до 31.12.2020 року, до 31.12.2022 року, до 31.12.2023 року. та до 31.12.2024 року. Реєстр прав вимоги щодо відповідача ОСОБА_1 був підписаний ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 21.09.2021 року.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Реєстр прав вимоги щодо ОСОБА_1 був підписаний ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 30.05.2023 року.

07 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу №17/07/24, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 676346619 від 18.06.2021 року у загальному розмірі 38222 грн. Відповідно до реєстру боржників від 07.11.2024 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 38222 грн., з яких 10 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 28222 грн. сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 676346619 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору.

Пунктом 1.7 договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів.

Згідно з п.1.8 сторони погодили сторони погодили, що встановлений в п.1.7 Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.

Пунктом 1.9.1 договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 365,94 відсотків річних, що становить 0,65 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним.

На умовах, викладених в п.1.9.2 договору до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 604,99 відсотків річних, що становить 1,66 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним.

На підтвердження укладення договору позивач надав довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій зазначено, що договір від 18 червня 2021 року був підписаний відповідачкою з використанням одноразового ідентифікатора одноразового ідентифікатора MNV3PR86 направленого останній 18 березня 2021 року о 15:09:39 год., на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_1 , сума кредиту - 10000 грн., строк 30 днів, процентна ставка: 1,70 % в день.

Відразу після вчинених дій товариством було перераховано грошові кошти у розмірі 10000 грн. на платіжну карту (4441-11ХХХХХХ-6169, що належить відповідачу, що підтверджує той факт, що ОСОБА_1 прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до п.2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. В подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладалися додаткові угоди, водночас, згідно витягу з реєстру прав вимоги №162 від 21.09.2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 38222 грн.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) був укладений договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язався відступити ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 38222 грн.

07 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Ейс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу №0711/24/Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором..

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №0711/24 від 07 листопада 2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 38222 грн.

Укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договорами новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договори факторингу були чинними.

Право вимоги по кредитному договору №676346619 від 18 червня 2021 року були передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому позивачу на підставі реєстру, який оформлений належним чином та є додатком до договору кредиту.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про недоведеність ТОВ «ФК «Ейс» набуття ним права вимоги до ОСОБА_1 є помилковими.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, колегія суддів ураховує, що в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто, погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, та відсутність доказів повернення отриманого кредиту.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №676346619 від 18 червня 2021 року, заборгованість відповідача становить 38222 грн., що складається з 10000 грн. - сума заборгованості за тілом; 28222 грн. - сума заборгованості за відсотками.

З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що відсотки у розмірі 28222 грн. розраховані в межах строку дії договору кредиту, визначеного п. 4.3 договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором №676346619 від 18 червня 2021 року у розмірі 38222 грн., що складається з: 10000 грн. - сума заборгованості за тілом; 28222 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких підстав, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів ураховує наступне.

Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2442,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн., а в апеляційній скарзі 3633,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 6000 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 6 076 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу необхідно зазначити таке.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

На обґрунтування заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги № 08/11/24-01 від 08.11.2024 року, укладеного між АБ «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «Ейс», протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 08/11/24-01 від 08.11.2024 року, додаткову угоду № 5 до договору про надання правничої допомоги № 08/11/24-01 від 08.11.2024 року, а також акт прийому-передачі наданих послуг від 08.11.2024 року на суму 6000 грн.

Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг від 08.11.2024 року клієнту - ТОВ «ФК «Ейс» було надано виконавцем - АБ «Тараненко і партнери» такі послуги: складання позовної заяви до боржника ОСОБА_1 (2 год.) - 5000 грн., вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 (2 год.) 1000 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді першої інстанції, колегією суддів встановлено, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: вивчення матеріалів справи та складання позовної заяви зводяться до єдиної дії - підготовка та подання позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.

Виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи та критерію необхідності такої роботи, ураховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, колегія суддів вважає, що вартість наданих адвокатом послуг у розмірі 6 000 грн. є невиправданою, а тому такий розмір підлягає зменшенню до 3000 грн.

Досліджуючи докази на підтвердження витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначено вище, умовами договору про надання правничої допомоги № 08/11/24-01 від 08.11.2024 року визначено, що належним виконанням доручення адвокатського бюро є акт прийому-передачі наданих послуг (пункт 3.4. договору).

Однак, скаржником до суду апеляційної інстанції такий доказ не подавався.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, а тому у відшкодуванні цих витрат слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцезнаходження: 02090, м. Київ, вул. Харківське шосе буд. 19, офіс 2005, ) заборгованість за кредитним договором №676346619 від 18 червня 2021 року у розмірі 38222 грн., з яких: 10000 грн. - тіло кредиту; 28222 грн. - відсотки за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцезнаходження: 02090, м. Київ, вул. Харківське шосе буд. 19, офіс 2005, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6076 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн., а всього 9076 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк