"10" червня 2025 р. Справа № 363/4941/24
РІШЕННЯ

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

10 червня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Шубочкіної Т.В., за участі секретаря судових засідань Воронюк А.І., представника позивача Копитіної Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 621 667,50 грн., три відсотки річних в розмірі 26 097,19 грн., інфляційні витрати (індекс інфляції) в розмірі 105 001,31 грн. та понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.02.2020 між сторонами було укладено Договір позики. Згідно з умовами Договору позики позивач як Позикодавець передав у власність Позичальнику (відповідачу) грошові кошти у розмірі 366 646,00 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ, встановленим станом на 19.02.2020 року складає 15 000,00 доларів США, а Позичальник (відповідач) зобов`язався повернути ці кошти до 30 вересня 2020 року включно. У визначений Договором позики строк, відповідач грошові кошти не повернула, що і змусило позивача звернутись в суд із даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою судді від 10.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді від 21.03.2025 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду, заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило, своїм правом на подання відзиву не скористалась, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, 19.02.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. та зареєстрований в реєстрі за №212.

Відповідно до п. 1 Договору позики Позикодавець ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 366 646,00 (триста шістдесят шість тисяч шістсот сорок шість гривень 00 копійок) грн., а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві 366 646,00 (триста шістдесят шість тисяч шістсот сорок шість гривень 00 копійок) грн., до 30 вересня 2020 року включно.

Своїми підписами на цьому Договорі Сторони підтверджують, що Позикодавець передав, а Позичальник отримав грошові кошти у розмірі 366 646,00 (триста шістдесят шість тисяч шістсот сорок шість гривень 00 копійок), зазначені у пункті 1 цього Договору, що в еквіваленті за курсом Національного банку України, встановленим станом на 19 лютого 2020 року, складає 15 000, 00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, надалі - «Позика», до моменту підписання цього Договору.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно до ч. ч. 1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

В матеріалах справи відсутні, передбачені договором докази повернення позики, таким чином відповідач взятих на себе зобов`язань за договором позики не виконав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Договором позики від 19.02.2020 року, ОСОБА_2 порушує взяті на себе зобов`язання за цим договором.

Відповідно до статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За змістом статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислено суму зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України гривня. У разі визначення у зобов`язанні грошового еквівалента в іноземній валюті сума, що підлягає сплаті за цим зобов`язанням, визначається у гривні за офіційним курсом відповідної валюти, встановленим НБУ, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Дослідивши зміст договору позики, суд дійшов висновку, що предметом позики є грошові кошти в сумі 366 646 грн. 00 коп., яку і зобов`язався повернути позичальник. Щодо вказаної суми визначений еквівалент у доларах США в сумі 15 000 доларів США (за курсом 1 долар США = 24,4431 грн). Проте, з договору позики не вбачається, що предметом договору є саме еквівалент 15 000 доларів США і поверненню підлягає сума, що має визначатися за курсом долара США на момент платежу.

Крім того, як зазначалося вище, пунктом 1 договору позики передбачено, що Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві 366 646,00 грн.

Отже, зміст вимог, що заявлені позивачем, свідчать про те, що предметом договору позики є саме грошова сума у національній валюті в сумі 366 646,00 грн., а визначення доларового еквіваленту цієї суми не дає підстав для повернення позичальником іншої суми, що має визначатися за курсом валют на час платежу.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму основного боргу у розмірі 366 646,00 грн.

За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав в строк зобов`язання за договором позики, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних та інфляційні витрати від простроченого грошового зобов`язання згідно Договору позики в межах періоду часу з 01.10.2020 року по 23.02.2022 року включно.

Так, сума 3% річних за зазначений період виходячи з суми боргу становить 15 391,56 грн., виходячи з наступних розрахунків.

Період розрахунку 01.10.2020 року по 31.12.2020 року - 92 днів. 366 646,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 92 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 2 764,87 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 365 днів. 366 646,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 10 999,38 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року - 54 днів. 366 646,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 627,31 грн.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Так, інфляційні витрати від простроченого грошового зобов`язання за зазначений період виходячи з суми боргу становить 61 927,50 грн., виходячи з наступних розрахунків.

Сукупний індекс інфляції за період Жовтень 2020 - Лютий 2022 = 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 116,890%. 366 646,00 грн (сума боргу) ? 116,890% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 366 646,00 грн (сума боргу) = 61 927,50 грн.

За таких обставин, позовна заява підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики в розмірі 366 646,00 грн., з урахуванням 3 процентів річних в розмірі 15 391,56 грн., та інфляційних втрат в розмірі 61 927,50 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню в рахунок погашення боргу за договором позики складає 443 965,06 грн.

У задоволенні решти позову належить відмовити.

Щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, суд дійшов до наступного.

Згідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу; витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18), від 15.06.2021 року по справі №159/5837/19.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: - у разі задоволення позову - на відповідача; - у разі відмови в позові - на позивача; - у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник позивача просив стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу представник позивача надав суду: копію договору про надання правничої допомоги № 20240224 від 24.02.2024 року, укладений між адвокатом Копитіною Я.С. та ОСОБА_1 , копію додаткової угоди №4 до договору про надання правничої допомоги № 20240224 від 24.02.2024 року, копію додаткової угоди №3-1 до договору про надання правничої допомоги № 20240224 від 09.09.2024 року, копію акту наданих послуг №1 від 19.05.2025 року, згідно з яким загальна вартість наданих юридичних послуг становить 17 000,00 грн.

З урахуванням досліджених доказів, суд дійшов до висновку, що вказаними доказами підтверджується надання адвокатом професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

В даному випадку позов задоволено частково. За подачу позову позивач сплатив 7 527,66 грн. судового збору та поніс 17 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Зважаючи на це відповідно до співвідношення задоволених позовних вимог (58,98%), йому підлягає до відшкодування відповідачем 4 439,65 грн. судового збору та 10 026,60 грн. судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.02.2029 року у розмірі 443 965 (чотириста сорок три тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 06 коп., з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 439 (чотири тисячі чотириста тридцять дев`ять) грн. 65 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 026 (десять тисяч двадцять шість) грн. 60 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.В. Шубочкіна