Справа № 2-1629/11
Провадження № 4-с/456/12/2025
УХВАЛА

про повернення скарги

17 червня 2025 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гула Л. В. , вивчивши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Посікіра Р.Р. звернувся до суду із скаргою та просить визнати незаконною бездіяльність Залізничного ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо скасування арешту нерухомого майна; зобов`язати Залізничний ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати обтяження у вигляді арешту (номер запису обтяження 18209554 від 22.12.2016) на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Дослідивши подану скаргу, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що скаржником ставиться питання про скасування арешту майна у виконавчому провадженні ВП № 50478435 від 14.03.2016, яке є завершеним, сторонами якого були боржник ОСОБА_2 та стягувач ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал».

Тобто, ОСОБА_1 не був і не є стороною згаданого виконавчого провадження.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суддя зазначає, що розділом VII ЦПК України передбачений порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Так, статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

А в частині першій статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Підстави та порядок завершальних стадій виконавчого провадження визначають статті 37, 39 Закону України «Про виконавче провадження». Своєю чергою, наслідки завершення виконавчого провадження, серед котрих і зняття арешту з майна боржника, визначені у ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами 3-5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Отже, боржник чи стягувач у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду, яке ухвалено в порядку цивільного судочинства, реалізує своє право на оскарження постанови державного виконавця про накладення арешту на майно, або бездіяльності виконавцю стосовно незняття такого арешту, шляхом звернення до суду, який видав виконавчий документ, з відповідною скаргою.

Разом з тим, звернення з вимогами про скасування арешту на майно в порядку позовного провадження можливе лише для осіб, які не є стороною виконавчого провадження (спадкоємців, іпотекодержателів, осіб, які вважають себе власниками майна тощо), адже такі вимоги будуть пред`являтися не в межах процедури контролю за виконанням судового рішення, а як різновид негаторного позову.

До подібного за змістом висновку стосовно підсудності та порядку розгляду спорів стосовно скасування арешту на майно за зверненням боржника у виконавчих провадження дійшов і Верховний Суд у постановах від 02 січня 2020 року в справі № 201/10187/18, від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18, від 28 жовтня 2020 року в справі № 204/2494/20.

Як встановлено, ОСОБА_1 не був і не є стороною згаданого виконавчого провадження, а виступає іпотекодержателем за іншим зобов`язанням.

Слід зазначити, що положеннями розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, якими врегульовано процедуру подачі та розгляду скарг на рішенням, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, не врегульовано питання правових наслідків подачі скарги в порядку ст. 447 ЦПК України особою, яка не є стороною виконавчого провадження.

У той-же час, згідно із ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, відповідно до пункту 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Отож, з урахуванням положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України суддя у даному випадку вважає за можливе застосувати аналогію закону, а саме: положення пункту 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України в частині застування інституту повернення скарги на бездіяльність державного виконавця та висновує, що оскільки скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, вчинену в межах виконавчого провадження ВП № 50478435 від 14.03.2016, яке є завершеним, у котрому цей скаржник процесуального статусу сторони виконавчого провадження не мав, то, відповідно, він також не є суб`єктом права на подання даної скарги в порядку ст. 447 ЦПК України, тобто не може звертатись із скаргами на рішення, дії та/чи бездіяльність державного виконавця в межах виконавчого провадження ВП № 50478435 від 14.03.2016 (завершене) в порядку ст. 447 ЦПК України.

Такі висновки судді за результатами вирішення питання про можливість прийняття вищевказаної скарги до провадження повністю узгоджуються з позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 травня 2023 року в цивільній справі за єдиним унікальним номером 463/3251/22 та номером провадження 61-13094св22, за якою установивши, що заявник як спадкоємець після смерті свого батька не був залучений стороною виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт на майно останнього, заяву про заміну боржника у такому виконавчому провадженні не подавав, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що заявник не є суб`єктом права на подачу такої скарги в порядку ст. 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на рішення, дії та/чи бездіяльність державного виконавця в межах виконавчого провадження, яке завершене, та обґрунтовано повернули йому скаргу.

Керуючись ст. 185, 448 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця повернути скаржнику.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він як особа, який не є стороною у виконавчому провадженні, в котрому накладено арешт на майно, а після завершення виконавчого провадження арешт з такого майна не знято, і вважає, що таке майно на даний час належить йому, а не боржнику, має право звернутись до суду з позовною заявою про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту за загальними правилами, визначеними чинним ЦПК України.

Копію ухвали про повернення скарги на бездіяльність державного виконавця надіслати скаржнику для відома.

Ухвала в силу положень ч. 2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена учасниками справи у строк подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення та підписання суддею, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Ухвала складена та підписана суддею без її проголошення 17 червня 2025 року.

Суддя Л.В.Гула