Номер провадження: 22-ц/813/3819/25
Справа № 495/4033/23
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк «Глобус» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року представник АТ "КБ "Глобус" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відповідно до якого просить: стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 387 470,63 грн, судові витрати у розмірі 2 684,00 грн., мотивуючи це тим, що 16.09.2020 року між Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 07/08/20 «Авто в кредит». Відповідно до умов п.1.1. кредитного договору банк надає позичальнику в грошовій формі, на придбання вживаного автомобіля, оплату страхового платежу, оплату комісії за надання кредиту в сумі 368 445,00 гривень строком на 84 місяці, кінцевою датою повернення кредиту сторонами визначено 15.09.2027 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитом в період з 16.09.2020 року по 15.09.2027 року у розмірі 16,99% процентів річних. Комісія за надання кредиту 8 772,50 грн. В забезпечення виконання зобов`язань п.3.1. кредитного договору між позичальником та АТ «КБ «Глобус» 16.09.2020 року укладено договір застави транспортного засобу № 07/08/20/З, згідно якого кредитний договір забезпечується, зокрема, але не виключно, заставою рухомого майна, а саме: автомобіль марки BMW, модель 3201, рік випуску 2015, № шасі НОМЕР_1 , колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності позивачу. Також, відповідно до положень п.3.1. кредитного договору, кредитний договір забезпечується фінансовою порукою ОСОБА_2 , у зв`язку з чим 16.09.2020 року між ОСОБА_2 та АТ «КБ «Глобус» укладено договір поруки № 07/08/20/П. На виконання п.2.2. кредитного договору 16.09.2020 року АТ «КБ «Глобус» здійснено безготівкове перерахування кредитних коштів в сумі 350 900, 00 гривень з кредитного рахунку на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий АТ «КБ «Глобус», на виконання умов договору купівлі-продажу № 4588/20/000671 від 15.09.2020 року; в сумі 8 772,50 гривень на поточний рахунок ТДВ «СЕ «Гардіан», відкритий АТ «КБ «Глобус», на виконання умов договору страхування від нещасного випадку № НВ19-0216-000082 від 15.09.2020 року; в сумі 8 772,50 грн. в АТ «КБ «Глобус» сплачується комісія за надання кредиту, передбаченої п.1.1 кредитного договору у національній валюті не пізніше дня надання кредиту, що підтверджується випискою з позичкового рахунку за період з 16.09.2020 року по 03.04.2023 року. Пунктом 4.1. кредитного договору було встановлено, що позичальник виконує свої зобов`язання по поверненню кредиту, процентів, сплаті комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених кредитним договором на рахунок, шляхом безготівково перерахунку коштів з рахунку позичальника та/або внесення готівкових коштів у касу банку. Кредит повертається лише в тій валюті, у якій він був наданий. У випадку порушення позичальником встановлених кредитним договором строків сплати процентів, сума несплачених в строк процентів, вважається простроченою, переноситься банком на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в умовах передбачених договором та в межах встановленого кредиту. У свою чергу, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2024 року позов Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" заборгованість за договором, укладеним між Акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у загальному розмірі 387 470,63 гривень, яка складається з: -281 815,01 грн. строкова заборгованість основного боргу; -41 778,38 грн. прострочена заборгованість основного боргу; - 4 669,43 грн. строкова заборгованість по процентам; - 59 207,81 грн. прострочена заборгованість по процентам.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 342,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 342,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Комерційний банк "Глобус" витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ "Комерційний банк "Глобус" витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000 грн.

В іншій частині в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, представник позивача Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус", відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 10.06.2025 року на 14:30 год. не з`явилися, про причини не явки не повідомили, заяв про відкладення судвого засідання з мотивуванням причин необхідності їхньої пристуності в судовому засіданні, а також заяв про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, не подавали.

Відповідачем - скаржником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначено про розгляд поданої ним апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції без його участі в судовому засіданні.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності належним ином повідомлених учасників справи, які відсутні у судовому засіданні, при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що справа перебуває в судах з квітня 2023 року, а в апеляційному суді з грудня 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити с удове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, стягуючи солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" заборгованість за договором № 07/08/20 від 16.09.2020 року у загальному розмірі 387 470,63 гривень, яка складається з: - 281 815,01 грн. строкова заборгованість основного боргу; - 41 778,38 грн. прострочена заборгованість основного боргу; - 4 669,43 грн. строкова заборгованість по процентам; - 59 207,81 грн. прострочена заборгованість по процентам та частково задовольняючи вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, стягуючи з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі по 10 000 грн. з кожного, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості таких позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду в частині вирішених позовних вимог та в частині визначеного судом розміру стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус".

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- 16.09.2020 року між Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 07/08/20 «Авто в кредит». Відповідно до умов п.1.1. кредитного договору банк надає позичальнику в грошовій формі, на придбання вживаного автомобіля, оплату страхового платежу, оплату комісії за надання кредиту в сумі 368 445,00 гривень строком на 84 місяці, кінцевою датою повернення кредиту сторонами визначено 15.09.2027 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитом в період з 16.09.2020 року по 15.09.2027 року у розмірі 16,99% процентів річних. Комісія за надання кредиту 8 772,50 грн. Пунктом 4.1. кредитного договору було встановлено, що позичальник виконує свої зобов`язання по поверненню кредиту, процентів, сплаті комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених кредитним договором на рахунок, шляхом безготівково перерахунку коштів з рахунку позичальника та/або внесення готівкових коштів у касу банку. Кредит повертається лише в тій валюті, у якій він був наданий. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами у відповідності до графіка погашення кредитної заборгованості шляхом сплати кредитної заборгованості рівними частинами щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця. У випадку порушення позичальником встановлених кредитним договором строків сплати процентів, сума несплачених в строк процентів, вважається простроченою, переноситься банком на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів. Пункт 4.6. кредитного договору визначено, що у разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту, у строки передбачені п. 4.1. кредитного договору, позичальник сплачує проценти з розрахунку процентної ставки 45 процентів річних, що нараховується на суму простроченої заборгованості з дати її виникнення до дати її повного погашення;

- в забезпечення виконання зобов`язань п.3.1. кредитного договору між позичальником та АТ «КБ «Глобус» 16.09.2020 року укладено договір застави транспортного засобу № 07/08/20/З, згідно якого кредитний договір забезпечується, зокрема, але не виключно, заставою рухомого майна, а саме: автомобіль марки BMW, модель 3201, рік випуску 2015, № шасі НОМЕР_1 , колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності позивачу;

- відповідно до положень п.3.1. кредитного договору, кредитний договір забезпечується фінансовою порукою ОСОБА_2 , у зв`язку з чим 16.09.2020 року між ОСОБА_2 та АТ «КБ «Глобус» укладено договір поруки № 07/08/20/П;

- на виконання п.2.2. кредитного договору 16.09.2020 року АТ «КБ «Глобус» здійснено безготівкове перерахування кредитних коштів в сумі 350 900, 00 гривень з кредитного рахунку на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий АТ «КБ «Глобус», на виконання умов договору купівлі-продажу № 4588/20/000671 від 15.09.2020 року; в сумі 8 772,50 гривень на поточний рахунок ТДВ «СЕ «Гардіан», відкритий АТ «КБ «Глобус», на виконання умов договору страхування від нещасного випадку № НВ19-0216-000082 від 15.09.2020 року; в сумі 8 772,50 гривень в АТ «КБ «Глобус» сплачується комісія за надання кредиту, передбаченої п.1.1 кредитного договору у національній валюті не пізніше дня надання кредиту, що підтверджується випискою з позичкового рахунку за період з 16.09.2020 року по 03.04.2023 року.

- позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в умовах передбачених договором та в межах встановленого кредиту.

- в свою чергу, Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед АТ «КБ «Глобус» за кредитним договором № 07/08/20 «Авто в кредит» від 16.09.2020 року

- заявами від 08.12.2022 року та від 06.01.2023 року ОСОБА_1 просив Банк провести реструктуризацію кредитної заборгованості щодо графіку повернення кредиту та встановити щомісячну оплату у розмірі не більше 35% сукупного місячного доходу сім`ї 2 447 грн., вказуючи на неспроможність виконувати свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з зменшенням доходу через воєнний стан. Також заявник вказував, що заставний автомобіль , придбаний за кредитні кошти на даниій час йому життєво необхідний для вирішення побутових потреб (т.1 а. с. 185-190-192);

- відповідно до відповіді АТ «КБ «Глобус» від 24.01.2023 року на адресу ОСОБА_1 вбачається, що Банк запропонував свої варіанти зменшення фінансового навантаження на споживача через встановлення нового тграфіку погашення кредитної заборгованості за новою ануїтентною схемою, а також укладенням договору страхування заставного майна (т.1 а. с.193-194);

- у зв`язку із виникненням кредитної заборгованості 07.02.2023 року позивачем за місцезнаходження відповідачів направлено вимоги щодо дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій, що передбачені договором № 07/08/20 від 16.09.2020 року (т.1 а. с. 24-25);.

- 17.03.2023 року ОСОБА_1 направив до начальника відділення № 7 АТ «КБ «Глобус» листа в якому підтвердив факт отримання ним вимоги про дострокове повернення кредиту та сплату процентів без заначення кокнреткної дати отримання цієї вимоги Банку, а також просив змінити вбік зменшення розмір щомісячної суми повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, посилаючись на форс-мажорні обставини, які викликані з введенням воєнного стану у зв`язку з повномасштабною військовою агресією РФ на територію України

Колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2021 року у справі №202/432/14-ц (провадження №61-618св21) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що: «боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту».

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: « висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що: «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів».

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України під час апеляційного перегляду справи підлягає застосуванню релевантна практика Великої Палати Верховного Суду, яка не була застосована судом першої інстанції на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати належна реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», і сам позичальник підтверджує отримання ним вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором без конкретизації дати отримання, то виходячи, що у справі є докази про відправлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором 07.02.2023 року, а сам позичальник згадує про отримання цієї вимоги у листі на адресу кредитора від 17.03.2023 року, то вимога кредитора про дострокове стягнення отримана позичальником у період між 07.02.2023 року та 17.03.2023 року.

До суду Банк подав позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором 12.04.2023 року (згідно поштового штемпелю на конверті), а розрахунок заборгованості виконаний станом на 03.04.2023 року.

Приймаючи до уваги наведене та виходячи з частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу, колегія суддів доходить до висновку, що кредитором дотримано вимоги статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» і нарахування процентів за користування кредитом станом на 03.04.2023 року не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) щодо припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Станом на день розгляду справи, відомостей про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором, матеріали справи не містять та свідчить про те, що боржником за кредитним договором не усунуто порушення кредитного договору, викладених у досудовій вимозі АТ «КБ «Глобус» щодо виконання договірних зобов`язань, що дає підстави для банку звернутися із позовом до суду про стягнення всієї суми заборгованості.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі заявленимх вимог, які відповідають розрахунку, який доданий до позову і який (розрахунок) не спростований відповідачем ОСОБА_1 наданням доказів про погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами протягом 30-ти денного строку з часу отримання вимоги про дострокове повернення доданного позивачем до позову розрахунку заборгованості або ж про його невідповідність умовам кредитного договору.

Одним з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує наявність форс-мажорних обставин, які не враховані ані кредитором ані судом першої інстанції при ухвалення оскаржуваного рішення.

Колегія суддів виходить з такого.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст.617 ЦК та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні").

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі №912/3323/20).

Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 року у справі № 910/8580/22 (що прийнята після подання касаційної скарги у даній справі) зазначено, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торгово промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Отже, лист ТПП від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин (Постанова Верховного Суду від 13.09.2023 року у справі № 910/7679/22).

Лист ТПП від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором ( Постанова Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22).

Враховуючи, що відповідач не надав жодного належного і достатнього доказу настання саме для нього форс-мажорних обставин, висновок суду першої інстанції про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором заснований на встановлених у справі обставинах і відповідає законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spai», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 25.06.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова