Справа № 404/193/22
Номер провадження 2/404/28/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Фортечний районний суд міста Кроп ивницького

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Солук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» у січні 2022 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,99 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21.02.2008 року, за кредитом в сумі 33193,95 доларів США, по відсотках в сумі 61902,80 доларів США, та пені в сумі 255681,97 грн, на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. В обгрунтування позову зазначено, що 21 лютого 2008 року між Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0. 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та фізичними особами. 09 грудня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Акціонерним товариством «Альфа Банк» було укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 0 від 21.02.2008 року. Зазначає, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, у останньої утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 33193,95 доларів США, по відсотках 61902,80 доларів США та по пені в сумі 255681,97 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 21.02.2008 року, між кредитором та іпотекодавцем укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44,99 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. Ринкова вартість іпотеки становить 467000,00 грн. Оскільки відповідач належним чином кредитні зобов`язання не виконує, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 59).

Через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позов (вх. № 22075 від 15.06.2023 року) в якому остання зазначає, що між нею та банком укладено кредитний договір в національній валюті України гривні та відповідно відносини між сторонами повинні регулюватись правилами щодо правочину який вони насправді вчинили. Зазначає, що оскільки у неї відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення разової валютної операції використання іноземної валюти на території України як засобу платежу то, відповідно банком протиправно визначено валюту кредиту долар США. Крім того, вважає, що банком протиправно покладено на неї обов`язок по поверненню кредиту саме в іноземній валюті, адже вона не має індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій. Такж вважає, що матеріали даної справи не містять докази отримання оцінювачем необхідної та достовірної інформації про квартиру. Висновок оцінювача не містить розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна, що свідчить про не проведення усіх процедур, зокрема огляд об`єкту оцінки, не підтверджується відповідними фотознімками. Крім того, відповідач вважає, що банк пропустив строк позовної давності. Зазначає, рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 травня 2011 року у цивільній справі № 2-923/11 позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 21.02.2008 року. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. В даному рішенні суду чітко вказано, що банк вимагає від позичальника достроково виконати зобов`язання, щодо повернення кредиту та інших платежів. Тобто банком було змінено в судовому порядку строк виконання зобов`язання на травень 2011 року. При цьому, у даній справі банк звернувся з позовними вимогами до суду аж у січні 2022 року, тобто з пропуском встановленого строку позовної давності. Зазначає, що пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України змінив строк виконан:- основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. А відтак, просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.85-108).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.112).

Позивачем до суду подані додаткові пояснення (вх. № 44311 від 22.11.2023 року) в яких останній зазначає, що загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Відповідні зміни було внесено до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Вважаємо, що позовна давність позивачем пропущена не була, оскільки відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України перебіг позовної давності зупиняється, у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом. При цьому 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. За усталеною судовою практикою Верховного суду та Верховного суду України, при розгляді справ, пов`язаних з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», при визначенні введеного ним мораторію застосовується саме статті 263 Цивільного кодексу України. Так, Верховний суд прямо вказує: «Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України)». Отже, саме такий мораторій є відстроченням виконання зобов`язання в розумінні статті 263 Цивільного кодексу України і зупиняє перебіг позовної давності за вимогами саме про звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо він виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Також варто відмітити, що останній платіж був внесений 27.03.2014 року та був спрямований на погашення заборгованості за процентами. Отже, перебіг позовної давності зупинився 07.06.2014 року через введення мораторію на підставах, встановлених законом. Дія мораторію припинилась 23.09.2021 року, тому позовна давність не є пропущенною. рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 травня 2011 року у справі № 2-923/11 стягнуто з відповідачки та фінансового поручителя на користь первісного кредитора 285949,79 грн, заборгованості за договором кредиту № 0 від 21.02.2008 року. При цьому у мотивувальній частині вказаного судового рішення вказано наступне: «Загальна заборгованість відповідачів по кредитному договору станом на 08.12.2010 року становить 35 959 доларів США 48 центів, що за курсом Національного банку України, станом на 08.12.2010 року становить 285 949 гривні 79 копійки, у тому числі:за кредитом - 33 193 долари США 95 центів, що за курсом Національного банку України відносно гривні еквівалентно 263 958 грн. 29 коп.; по процентам за користування кредитом 2633 долари США 55 центів, що за курсом Національного банку України відносно гривні еквівалентно 20 941 грн. 99 коп.;нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 42долари США 70 центів, що за курсом Національного банку України відносно гривні еквівалентно 339 грн. 56 коп.; нарахована пеня за несвоєчасне погашення процентів 89 доларів США 28 центи , що за курсом Національного банку України відносно гривні еквівалентно 709 грн. 95 коп.».Кредитний договір укладений у валюті долар США, додаткових угод про зміну валюти кредитування укладено не було, а тому і виконуватись зобов`язання мають у доларах США. Зазначає, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Отже, посилання на наявність рішення суду про стягнення заборгованості, обставини направлення не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову (а.с.119-137).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 квітня 20255 року у задоволенні клопотання відповідача (вх. № 13258 від 07.04.2025 року), про зупинення провадження у справі, відмовлено (а.с.193).

Предствник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання (вх. № 2281 від 21.01.2025 року) про розгляд справи за його відсутності, та підтримання позовних вимог (а.с.171-178).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. В судове засідання призначене на 20 травня 2025 року відповідач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.182), причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не подавала.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Між Акціонерним комерційним іннвоційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 21 лютого 2008 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.9-12).

За умовами пункту 1.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21 лютого 2008 року банк надав позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США в сумі 35000,00, що дорівнює еквіваленту 176750,00 гривень, що за курсом Національного банку України на день укладання договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту і ноземній валюті.

За користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуються з дати видачі крдиту, процента ставка встановлюється у розмірі 12,40 % річних (пункт 1.3.1 кредитного договору № 0 від 21 лютого 2008 року).

Виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника банком приймається: застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 44,99 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є власністю ОСОБА_1 , порука, а саме: порука ОСОБА_2 .

В рахунок забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вищевказаному кредитному договору 22 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним іннвоційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, посвідчений привтним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П., зареєстровано в реєстрі за № 1832 (а.с.5-8).

За умовами пунктів 1.1, 1.2 іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Ринкова вартість квартири становить 15814,00 грн. Право власності іпотекодавця на квартиру підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П. 21 лютого 2008 року по реєстру № 1767, зареєстрованим за іпотекодавцем в Державному реєстрі правочинів 21 лютого 2008 року, реєстраційний № 18271998 в книзі 21278, реєстраційний номер 130 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17846105, виданий обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 22 лютого 2008 року).

Ринкова вартість предмету іпотеки, згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності, становить 204332,00 грн. За взаємною згодою сторін вартість предмету іпотеки складає 204332,00 грн (пункт 1.2 договору іпотеки від 21 лютого 2008 року).

Розділом 4 договору іпотеки від 21 лютого 2008 року визначено, що іпотекодержатель має право звернення на стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки, в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених законодавством України підстав. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотеко держателю. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України. Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 травня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту- задоволено. Стягнуто, солідарно, із ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк - 285 949 грн. 79 коп. заборгованості за договором кредиту №0 від 21.02.2008 року. Стягнуто із ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк по 850 грн. з кожного, судового збору та по 60 грн. з кожного, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, третя особа на стороні позивача , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання кредитного договору №0 від 21.02.2008 року удаваним та укладеним в національній валюті України-гривні з сумою кредиту 176 750 грн.; визнання кредитного договору недійсним; визнання іпотечного договору від 22.02.2008 року та договору поруки №181737 від 21.02.2008 року недійсним - відмовлено повністю (а.с.92-95).

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та фізичними особами, в тому числі і за кредитним договором № 0 від 21 лютого 2008 року.

Між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Акціонерним товариством «Альфа Банк» 09 грудня 2019 року укладено договір № 2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги посвідчений посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 2490, за умовами пункту 2.1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначеих цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зазначених у додатках № 1-5, до цього договору, надалі за текстом боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорами), договорами застави, договорами про надання гарантії (гарантіями), з урахуванням усіх змін та доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатках № 1-5 до цього договору, надалі за текстом основні договори, надалі за текстом права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі тау порядку, визначених цим договором (а.с.42-43).

Згідно додатку № 2 до договору № 2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.12.2019 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відступило Акціонерному товариству «Альфа Банк» право вимогии до ОСОБА_1 , за іпотечним договором від 21 лютого 2008 року, посвідченим привтним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П., зареєстровано в реєстрі за № 1832 (а.с.44-46).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором № № 0 від 21 лютого 2008 року становить 95096,75 дол. США яка складається з : заборгованості за тілом кредиту в сумі 33193,95 долари США, та за відсотками в сумі 61902,80 долари США (а.с.30).

Акціонерним товариством «Альфа Банк» направлено на адресу ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань (а.с.31-33).

Згідно Витягу з державного реєстру банків Акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк» а відтак, правильною назвою позивача вважати Акціонерне товариство «Сенс Банк» (а.с. 175).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За визначенням, що міститься у статтях 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У відповідності до положень частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України та згідно частини першої статті 1048 Цивільного Кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Обов`язок позичальника повернути позику встановлений статтею 1049 Цивільного кодекс України згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору, що визначено частинами першою, другою статті 1056-1 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Приписами статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частиною другою статті 35 Закону України «Про іпотеку», визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.

При розгляді справи про звернення стягнення на предмет іпотеки суди повинні взяти до уваги результати виконання раніше ухваленого судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, адже саме кредитор має право обрати, яким чином здійснювати стягнення заборгованості.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі № 201/9754/17, в постанові від 19.10.2022 року у справі № 718/469/20.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

У висновках Верховного Суду України, викладених в постановах від 09 вересня 2014 року у справі № 3-71гс14, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс19, зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Враховуючи викладене, встановивши, що рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто заборгованість за кредитним договором, проте позичальник не виконав вказане рішення суду суд має підстави дійти висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

А відтак, суд вважає, що посилання відповідача на наявність рішення суду про стягнення заборгованості, як на підставу відмови у задоволенні позову є помилковими, та необгрунтованими, оскільки у відповідача наявна грошове зобов`язання, яке тривалий час ним порушується та не виконується. Доказів того, що відповідачем виконано чи виконується рішення суду про стягнення з неї заборгованості за договором кредиту, останньою до суду не надано.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.

За статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналась або повинна була дізнатись про це порушення), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатись про це порушення) фактори. При цьому, правило частини першої статті 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права покладається на позивача.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності зупиняється, у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

При цьому 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Отже, саме такий мораторій є відстроченням виконання зобов`язання в розумінні статті 263 Цивільного кодексу України і зупиняє перебіг позовної давності за вимогами саме про звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо він виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами іноземній валюті.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду № 201/9754/17 від 29 червня 2022 року.

Отже, перебіг позовної давності зупинився 07 червня 2014 року через введення мораторію на підставах, встановлених законом.

Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304- VII втратив чинність 21.04.2021 року.

13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», відповідно до пункту 2 розділу П якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Також 13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1382-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб», яким внесла зміни до Кодексу України з процедур банкрутства у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» та абзац четвертий пункту 2 виклала в такій редакції: «Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через двадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу».

Закони № 1381-ІХ та № 1382-ІХ Президент України 21 квітня 2021 року підписав, та 22 квітня 2021 року їх опубліковано в офіційному друкованому виданні - газеті «Голос України».

Отже, мораторій втратив чинність 21 квітня 2021 року, а позивач звернусся до суду 11 січня 2022 року, тобто в межах строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, порушення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку, позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись Законом України «Про іпотеку», статями 207, 256, 257, 261, 267, 526, 625, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054,1056-1 Цивільного кодексу України, статтями 4, 7, 10, 11, 76-81, 141, 263-265, 272 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, задовольнити повністю.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,99 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21.02.2008 року, за кредитом в сумі 33193,95 доларів США, по відсотках в сумі 61902,80 доларів США, та пені в сумі 255681,97 грн, на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір в сумі 7005,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерного товариства «Сенс Банк», ; місцезнаходження: 25030, місто Кропивницький, вулиця Валерія Гончаренко, будинок № 5, квартира № 18.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 30.05.2025 року.

Суддя Фортечного районного

суду міста Кропивницького Людмила КУЛІНКА

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Л. Д. Кулінка