Провадження №: 2/755/1159/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі

Головуючого - судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

за участі:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Аврахова Т.Г.

представник відповідача

в режимі відеоконференції - адвоката Павлової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» (далі - ДП «УСТФ «Укртелефільм»), у якому просив стягнути на свою користь 165 594,77 грн не виплаченої суми заробітної плати перед звільненням, що включає суми всіх виплат які належать працівнику за законом, а також трудовим та колективним договорами та заборгованість із виплати середнього заробітку за час затримки, тобто з 09 червня 2016 року по день винесення рішення по суті, в тому числі за період з

09 червня 2016 року по 21 червня 2024 року заборгованість у розмірі 588 994,35 грн.

На обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що працював у ДП «УСТФ «Укртелефільм» з 30 червня 2009 року по 08 серпня 2016 року на посаді першого заступника генерального директора ДП «УСТФ «Укртелефільм» з посадовим окладом 9 016,00 грн, звільнений з посади в. о. генерального директора 08 серпня 2016 року згідно Наказу від 08 серпня 2016 року № 09-к.

При звільненні позичу не було повністю виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 165 594,77 грн. Підприємством була подана відомість на виплату заборгованості по заробітній платі станом на 01 січня 2018 року, відповідно до якої станом на 01 січня 2018 року існувала заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати у розмірі 165 594,77 грн. Так 11 червня 2024 року направлено адвокатський запит щодо отримання інформації про виплату працівникові всіх належних сум при звільненні відповідно до вимог статті 116 КЗпП України. Однак, відповідач не надав інформацію щодо здійснення розрахунку з позивачем у день звільнення, що вказує на те, що вищезазначена сума не оспорюється відповідачем, останнім не було надано жодних інших розрахункових даних щодо розміру виплат, які роботодавець був зобов`язаний провести у день звільнення.

Відповідач, відповідно до покладених на нього обов`язків, був зобов`язаний виплатити не оспорювану ним суму заборгованості, або, у разі погашення вказаної заборгованості, надати підтвердження виплати суми, зазначеної у відомості на виплату заборгованості по заробітній платі станом на 01 січня 2018 року. Вказані обставини свідчать про наявність у підприємства заборгованості по заробітній платі у розмірі 165 594,77 грн, яка підлягає виплаті працівникові з огляду на положення статті 43 Конституції України, статей 47, 94, 116, 117 КЗпП України, статей 15, 24 Закону України «Про оплату праці».

Зважаючи на той факт, що працівник перебував саме у трудових відносинах з відповідачем та не працював за цивільно-правовим договором, і, в той же час, предмет спору не передбачає притягнення винних осіб до відповідальності, а стосуються виключно перебігу строку нарахування належної працівнику суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, вказаний перебіг строку нарахування зазначених сум повинен здійснюватися з урахуванням чинної на момент виникнення спірних правовідносин статті 117 КЗпП України в редакції Закону від 17 травня 2016 року № 1367-VIII.

Так, статтею 117 КЗпП України в редакції Закону від 17 травня 2016 року № 1367-VIII визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Зважаючи на вину відповідача у нездійсненні розрахунку перед позивачем, що підтверджується вищенаведеними обставинами, які вказують на порушення зазначених підприємством вимог щодо першочерговості виплати заборгованості заробітної плати, вказане свідчить про наявність правових підстав для нарахування середнього заробітку за весь період затримки розрахунку відповідно до вимог пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13.

Так, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги пунктів 2,3,5,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Отже, для визначення середньої заробітної плати використовується наступна формула: ЗПсер = ЗпФ : Рф, де: ЗПсер - середньоденна (середньо годинна) заробітна плата; ЗПф - сума заробітної плати за фактично відпрацьовані працівником робочі дні (години) протягом розрахункового періоду; РФ - кількість робочих днів (годин), фактично відпрацьованих у розрахунковому періоді.

Кількість робочих днів позивача, що беруть участь у розрахунку середнього заробітку становить 40 днів (19 робочих днів у червні 2016 року та 21 день у липні 2016 року). Сума заробітної плати, яка береться до уваги, а саме: за червень 2016 року складає - 9 801,50 грн, за липень

- 1 972,60 грн.

Таким чином, середня заробітної плата працівника становить 294,35 грн, що підтверджується наступним розрахунком: 294,35 = (9 801,50 грн + 1 972,60) =11 774,10 грн) /(19 днів + 21 днів

= 40 днів).

Розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати позивача є червень - липень, оскільки в серпні (в день звільнення) вказаному працівнику зобов`язані були виплатити кошти внаслідок розрахунку перед звільненням.

Кількість робочих днів позивача за період з 09 серпня 2016 року по день звернення до суду

(05 липня 2024 року) становить 2001 днів. Середньоденна заробітна плата підлягає множенню на кількість робочих днів затримки із виплати заробітної плати.

Виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 294,35 грн, заборгованість із виплати середнього заробітку за час затримки, тобто з 09 червня 2016 року по 05 липня 2024 року становить: 294,35 грн х 2001 днів = 588 994,35 грн.

Крім того, відповідно до положень статті 233 КЗпП України в редакції Закону від 17 травня 2016 року № 1367-VIII (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, позивач не обмежений в процесуальних строках на подачу позовної заяви про стягнення заробітної плати.

З огляду на викладене позов просив задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24 вересня 2024 року на 14 год. 30 хв., сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки.

14 серпня 2024 року від представника відповідача ДП «УСТФ «Укртелефільм» - Аврахова Т.Г., до суду надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що ДП «УСТФ «Укртелефільм» відповідно до наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21 грудня 2017 року № 519 зі змінами від 06 квітня 2018 року перебуває в стані реорганізації шляхом перетворення, відповідні дані було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21 грудня 2018 року. З огляду на положення частини третьої статті 105 ЦК України, на підставі наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21 грудня 2017 року № 519 зі змінами від 06 квітня 2018 року № 211 з 21 грудня 2017 року створено комісію з перетворення підприємства. Головою вказаної комісії на підставі наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21 грудня 2017 року № 519 зі змінами від 06 квітня 2018 року № 211 з 21 грудня 2017 року призначено Аврахова Т.Г . Отже, функції з управління підприємством покладено на комісію з перетворення, з 21 грудня 2017 року всі права керівника підприємства перейшли до Аврахова Т.Г . Рішення з питання припинення підприємства прийнято його власником, в тому числі, за обставинами незадовільної роботи підприємства за підсумками минулих років, відсутність належної статутної діяльності, незадовільний стан ведення кадрової та бухгалтерської звітності.

Початок роботи комісії з перетворення - 21 грудня 2017 року. На виконання зазначених повноважень комісією з перетворення протокольними зборами від 02 лютого 2018 року № 3 визначені головні напрямки перевірки роботи підприємства щодо кредиторської та дебіторської заборгованості підприємства, у тому числі заборгованості, що виникла із заробітної плати. Посадовими особами підприємства не надані документи первинної бухгалтерської та кадрової звітності, що підтверджують факт наявності заборгованості підприємства перед її працівниками по виплаті заробітної плати. Зокрема, головним бухгалтером підприємства Пеховою С.В., яка була ознайомлена з усіма розпорядчими документами підприємства щодо введення процедури перетворення, вказані документи за період з 2015 року по другий квартал 2018 року для їх опрацювання та включення у кредиторську заборгованість не надані, комісією зафіксовано факт приховування, розтрати, підроблення первинної бухгалтерської та кадрової документації по підприємству станом на 16 березня 2018 року. Головний бухгалтер Пєхова С.В. за фактом систематичного порушення трудової дисципліни була звільнена з посади за частиною третьою статті 40 КЗпП України. За фактом відсутності первинної бухгалтерської та кадрової звітності, її спотворенням, приховуванням та невідповідністю даним податкової звітності, комісією подані заяви про кримінальні правопорушення у відповідні органи щодо посадових осіб підприємства. Факти щодо підроблення даних первинного бухгалтерського обліку, незаконного нарахування заробітної плати у подвійному розмірі, підроблення офіційних документів підприємства для послідуючої видачі працівникам підприємства (надання довідок з неіснуючим розміром заробітної плати у суд для отримання судового рішення) у термін з 11 листопада 2017 року по 30 березня

2018 року головним бухгалтером підприємства Пеховою С. В., передані у правоохоронні органи у період з 2018 по 2023 рік включно, кримінальні справи (об?єднане) № 0000007. Отже, підприємством зафіксований факт приховування, розтрати, втрати кадрових документів по підприємству станом на 16 березня 2018 року. Слідство у кримінальних справах триває.

Одночасно, при перевірці податкової звітності підприємства за 2015-2018 роки встановлено факти невідповідності введеної інформації у електронний кабінет платника податків (відсутність корегування нарахованих сум, подвійне нарахування, невідповідність нарахувань даним, що подані у Пенсійний Фонд України, відсутність подання фінансової та бухгалтерської звітності за перший квартал 2018 року, уповноваженому органу управління відповідача та у податкові органи. Факт відсутності первинної бухгалтерської документації на підприємстві та кадрової документації на підприємстві, у період з 2000 по 2017 - 2018 рік включно, за виключенням обмеженої кількості документів, був також підтверджений не тільки з боку комісії з перетворення, а також під час перевірки підприємства Державною аудиторською службою України від 05 лютого 2018 року № 03-14/49.

3 огляду на наведене, комісія з перетворення відповідача, на момент складання кредиторських вимог не мала достовірних та підтверджених даних щодо наявного обсягу заборгованості підприємства перед працівниками. Зокрема, на розгляд комісії посадовими особами підприємства не надані первинні документи кадрової та бухгалтерської звітності, що підтверджують наявну заборгованість підприємства перед працівниками із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні).

Натомість, членом комісії з перетворення - головним бухгалтером Пеховою С.В. , під час роботи комісії з перетворення, надавалися позивачам довідки про розмір заборгованості із заробітної плати, у тому числі неіснуючої, за підписом посадової особи підприємства Бійми О.І., який, на момент підписання вказаних довідок, не мав повноважень, без узгодження з комісією, без перевірки комісією цих сум та, відповідно, без внесення цих сум у реєстр кредиторських вимог та встановлення графіку погашення, що у подальшому призвело до виникнення судових спорів, в тому числі щодо непідтверджених первинною документацією сум заборгованості, арешту рахунків підприємства та довготривалих спірних сум заборгованості, в тому числі - скасування судових наказів, де встановлені факти незаконного нарахування позивачами заробітної плати на підставі підроблених довідок та штатного розкладу, за підписом не уповноваженої особи (справи № 755/13042/18, № 755/12651/18,

№ 755/19146/18, № 755/5938/20, № 755/9500/21). Водночас, погашення заборгованості перед працівниками відбувалось у примусовому порядку органами державної виконавчої служби поза реєстром кредиторських вимог, рахунки підприємства було заарештовано.

Щодо заявленої матеріальної вимоги позивача у розмірі 165 594,77 грн, відповідач, у цілому, заперечує доказ - «відомість на виплату заборгованості до заробітній платі станом на 01 січня

2018 року», як належний та достовірний, оскільки на початку роботи ліквідаційної комісії при складанні реєстру кредиторських вимог, який було закрито 09 лютого 2018 року, при перевірці ліквідаційною комісією відомостей щодо правомірності нарахування заробітної плати та пов?язаних з нею платежів, ліквідаційною комісією були виявлені значні неузгодженості і заявлена вимога до посадових осіб підприємства надати всю підтверджуючу кадрову та бухгалтерську документацію. Водночас, вказана вимога і досі залишилася невиконаною, колишні працівники підприємства на сиситематичній основі підробляли та підробляють документи. Тому, підстави довіряти доказам, які не підтверджені первинними документами по підприємству, відсутні. Наведене підтверджується актом від 07 серпня 2018 року про неможливість проведення державного фінансового аудиту підприємства за період з 01 січня 2016 року по 01 серпня 2018 року, а також судовими рішеннями про скасування судових наказів. Невідповідність вказаної у відомості суми боргу спростовується також податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 2014, 2015, 2016 роки та частково за 2017 рік.

Надана позивачем відомість складена з двох окремих копій різних документів, не пов`язаних між собою, має погану якість, не засвідчена належним чином, носить назву Додаток № 1 під назвою «Відомість на виплату заборгованості по ЗП працівникам станом на 01 січня 2018 року» (це не оригінальна назва додатку). Тобто, вказаний документ є додатком до відомості № 1. Водночас, зазначені в документі суми, з урахуванням дати його складення, не були визнані ліквідаційною комісією, у статусі підтверджених кредиторських вимог суми не перебували. Також зазначені у цьому доказі суми не збігаються із сумами, що зазначені у податковій звітності підприємства за означений період. З огляду на викладене, відповідач вважає такий доказ підробленим. Відповідач стверджує, що оригіналу такого доказу на підприємстві немає. Водночас, позивач жодного разу не звертався до підприємства із вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі станом на 01 січня 2018 року.

З огляду на викладене, відповідач просить визнати такий доказ неналежним, а заявлені позивачем вимоги необгрунтованими, визнає їх частково у розмірі 19 469,24, що складаються із суми до виплати - 15 672,74 грн, військовий збір - 292,04 грн, податок з доходів фізичних осіб

- 3 504,46 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 588 994,35 грн, відповідач зазначає таке.

Позивач для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні виходив з розміру середньоденної заробітної плати в сумі 294,35 грн за день та кількості днів затримки, що становить за розрахунком позивача 2001 день.

Виходячи з положень статей 47, 116, 117 КЗпП України, можна зробити висновок, що стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні можливо лише не більш як за шість місяців. Натомість позивач в позовній заяві безпідставно для розрахунку при звільненні виходив з розміру середньоденної заробітної плати з кількості більше ніж 6 місяців кожний. Таким чином, позивачем невірно визначено період, за який може бути стягнутий середній заробіток. До того ж, розрахунок позивачів не є співмірним із їх майновою втратою.

Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи визначений розмір виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 К3пП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов?язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов?язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, працівника та роботодавця у спірних правовідносинах.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі

№ 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КпП України. Подібні висновки також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження

№ 14-429цс19).

З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено 01 серпня 2018 року. Вимогу щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивач заявив лише у 2024 році, тобто через 8 років після звільнення. Такі дії позивача не відповідають критеріям справедливості, добросовісності та розумності, оскільки звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через 8 років після звільнення свідчить про бажання позивача стягнути з відповідача якомога більшу суму коштів, що вочевидь суперечить принципу справедливості та добросовісності.

Окремо відповідач зазначає, що, виходячи з кадрової документації підприємства, та посади позивача, яку він займав з 2012 по 2016 роки, саме у цей період на підприємстві виникло безліч протиправних ситуацій. Зокрема, за 2014 - 2016 рік накопичувалася сума боргу по заробітної платі, (664 654 тис грн), суми податкового боргу (409 тис. грн), підприємство отримувало припис щодо виправлення незадовільного ведення кадрової та бухгалтерської звітності, нерухоме майно підприємства стало предметом рейдерських захватів з боку третіх осіб, що стало предметом відкриття судових проваджень (численних) новим керівництвом та ліквідаційною комісією, за умови повної фінансової стагнації підприємства, були порушені кримінальні справи за фактом підроблення офіційної документації підприємства, у період з 2015 по кінець 2017 року.

Весь цей час позивач постійно перебував у відпусках або за рахунок підприємства або за власний рахунок. Тому, протягом 2018 - 2023 років і зараз, підприємство, в особі ліквідаційної комісії, вимушено було вести судові процеси по захисту прав підприємства, по поверненню майна, по визнанню недійсними підроблених довідок звільнених працівників, по нарахуванню необгрунтованих сум виплат та багато іншого.

Відповідач заперечує твердження позивача щодо навмисної бездіяльності з погашення заборгованості.

Позивач в позовній заяві зазначив, що відповідач замість того, щоб погасити борги перед працівниками вказаного підприємства, витрачав кошти на покриття інших витрат не пов?язаних із заборгованістю по заробітній платі. Відповідач не погоджується із зазначеним твердженням позивача, оскільки в межах виконавчого провадження Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з 2016 -2018 року був накладений арешт на усі банківські рахунки, рухоме та нерухоме майно підприємства, у тому числі цілісний майновий комплекс. Однак, позивачем було відкрито спеціальний рахунок по погашенню заборгованості із заробітної плати за виконавчим провадженням № НОМЕР_4, у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 (UA НОМЕР_5). Згідно даних бухгалтерського обліку, станом на листопад 2019-2020 року по рахунку проводилися виплати виключно на погашення заборговансті із зарплати працівників підприємства, що утворилася з 01 січня 2015 року по 30 березня 2018 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_4. Станом на 2020 рік ДП «УСТФ «Укртелефільм» на погашення заборгованості із заробітної плати згідно з вищевказаним виконавчим провадженням було перераховано більш ніж 2 000 000 грн, що означає виконання судових рішень. Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження також здійснено звернення стягнення на рухоме майно сторони, що підтверджується постановами від 05 квітня 2018 року та 27 квітня 2018 року про опис та арешт майна (коштів) боржника. Частину майна продано, грошові кошти спрямовувалися на погашння боргу.

Верховним Судом у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду на підставі постанови від 25 листопада 2019 року по справі № 755/12651/18 також було підтверджено той факт, що перший заступник генерального директора ДП «УСТФ «Укртелефільм» Бійма О.І. з 21 грудня 2017 року не мав права підпису документів від імені підприємства, що спричинило прийняття Дніпровським районним судом міста Києва судових наказів про незаконне та безпідставне стягнення з ДП «УСТФ «Укртелефільм» багатомільйонних сум, котрі стали предметами судових проваджень з

2018 по 2021 рік. І саме на це підприємство мало витрачати свій час і кошти, щоб у судових процесах доводити протиправність дій його працівників за умови арешту всього майна підприємства. Наразі у Дніпровському управлінні поліції ГУ Національної поліції у місті Києві перебуває кримінальне провадження (об?єднане) № 0000007. Відповідач, на даний час, не прогнозує результати вказаних кримінальних проваджень, адже не може собою підміняти слідчі органи, проте, за загальним правилом, будь-яке отримання грошових сум, що відбулося внаслідок факту підроблення документів, у тому числі посадовими особами, підлягає поверненню. Це стосується також і виплат, що походять з заробітної плати та її складових.

Також відповідачем викладено заперечення стосовно заявленої позивачем суми судових витрат.

З огляду на викладене позовні вимоги відповідач визнав частково, в сумі 19 469,24 грн, що складаються із суми до виплати - 15 672,74 грн, військовий збір - 292,04 грн, податок з доходів фізичних осіб - 3 504,46 грн.

30 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача

ОСОБА_1 - адвоката Мицька Н.М., до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач не погоджується з доводами відповідача з огляду на таке.

Позивач звільнився з посади в. о. генерального директору 08 серпня 2016 року згідно Наказу від 08 серпня 2016 року № 09-к, однак, при звільненні позичу не була повністю виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 165 594,77 грн, що прямо свідчить про те, що з працівником не проведений повний розрахунок внаслідок звільнення. Вказаний факт заборгованості по виплаті заробітної плати підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки вказаним підприємством була подана відомість на виплату заборгованості по заробітній платі станом на 01 січня 2018 року (підписана головою комісії з перетворення Авраховим Т.Г. та головним бухгалтером Пєховою С.В. ), відповідно до якої станом на 01 січня 2018 року існувала заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати у розмірі 165 594,77 грн.

Затверджена постановою Правління Національного Банку України від 29 грудня 2017 року

№ 148 форма додатку № 1 є відомістю зважаючи на назву документа, і доказ позивача відповідає як і змісту так і наповненню форми затвердженої вказаною постановою. Відповідач, надаючи свої твердження щодо назви додатків, не приділяє увагу самому змісту і обрахунку сум, які не були ним оспорені згідно вимог статті 81 ЦПК України. Після 2018 року відповідач взагалі протиправно припинив реагувати на наявність заборгованість по виплаті заробітної плати. Відомість по заробітній платі від 01 січня 2018 року не містить підпису працівника, що вказує на те, що вказаний працівник не отримував готівку в касі, і, таким чином, з працівником не був проведений розрахунок.

Відповідач не надає жодних допустимих доказів, які б оспорювали наявність заборгованості у розмірі 165 594,77 грн.

Підприємством подана довідка про нарахування доходів ОСОБА_1 від 08 вересня

2024 року № 22, згідно якої вказаний працівник працював на вказаному підприємстві з 30 червня

2009 року по 01 серпня 2016 року, однак вказане не відповідає дійсності, оскільки позивач був звільнений 08 серпня 2016 року, що підтверджується Наказом від 08 серпня 2016 року № 09-к, а також записом трудової книжки, та, в свою чергу, вказує на недостовірні дані у вказаній довідці.

Крім того, у вказаній довідці з приводу розрахунку із звільненим працівником наявні і більш суттєві та недопустимі порушення в частині розрахункового періоду, а саме: період нарахування відпусток, оскільки відповідач протиправно зменшив період нарахування днів невикористаної відпустки і вказав у довідці період нарахування компенсації за невикористанні відпустки з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2016 року, незважаючи на те, що працівник при безперервному стажу роботи працював на вказаному підприємстві ще з 30 серпня 2009 року.

Відповідачем навмисне не було подано документів з приводу нарахування компенсації невикористаної відпустки в період з 30 червня 2009 року по 01 липня 2015 року. Тобто, працівнику не були компенсовані дні невикористаної відпустки за період майже шести років.

Відповідачем не подано жодного розрахункового документу, який підтверджував би здійснення розрахунку всіх належних сум згідно статті 116 КЗпП України, при цьому оскарження сум наявних у вищевказаній відомості обумовлюється виключно на протиправній відмові у наданні відомостей у період з 30 червня 2009 року по 01 липня 2015 року.

На адресу відповідача був направлений адвокатський запит від 11 червня 2024 року № 11 з вимогою надати детальний розрахунок відповідно до статті 116 КЗпП України, із зазначенням всіх виплат передбачених трудовим договором в тому числі і компенсацій за весь період роботи позивача, а також документи після 2016 року для з`ясування факту їх виплати. Однак, відповідачем був наданий розрахунок виключно за період з першого кварталу 2015 року по останній 2016 року, що свідчить про те, що позивач ігноруючи обов`язок спростування обставин навмисно подає неповні розрахунки, які зважаючи на їх неповноту не можуть бути засобом доказуванням.

Відповідач вдається до подачі на розгляд суду хибних та недостовірних даних з приводу виплати працівнику частини заборгованості по заробітній платі в 2017 році, вказані неправдиві твердження були ним зазначені в довідці по нарахуванню та виплаті доходів відповідачу від 08 серпня 2018 року № 22.

Відповідачем в зазначеній довідці було зазначено, що за період з 01 січня 2017 року по

30 вересня 2017 року позивачу був виплачений дохід у сумі 22 360,24 грн, однак, згідно витягів з державних офіційних реєстрів доданих до матеріалів справи (довідка ОК-7 Пенсійного фонду України, відомість про доходи видана ДПСУ ГУ в місті Києві) вказаного доходу у 2017 році позивач від ДП «УСТФ «Укртелефільм» не отримував. Фальсифікацією доказів займається саме відповідач, надаючи неправильні розрахункові періоди всіх належних законодавством сум, а також надаючи хибні твердження з приводу виплати сум, які об`єктивно не відображені в офіційних державних реєстрах у відповідності до вимог законодавства.

Беручи до уваги той факт, що відповідачем у вищевказаній довідці від 08 серпня 2024 року

№ 22 подаються не достатні докази в частині періоду розрахунку, а також недостовірні дані з приводу доходу виплаченого в 2017 році, всупереч даних офіційних державних реєстрів, вказані докази не можуть спростовувати позовні вимоги та братись до уваги в розумінні статей 79, 80 ЦПК України.

Вимоги у справах № 755/8538/18, № 755/8541/18, № 755/8536/18 не можуть мати приюдиційний характер в розумінні статті 82 ЦПК України, оскільки обґрунтованість доказів не розглядається при розгляді справи в порядку наказного провадження.

В той же час, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року по справі № 755/15005/23, судом були встановлені факти численної заборгованості ДП «УСТФ «Укртелефільм» перед працівниками з підстав порушення трудового законодавства в частині відмови у проведені розрахунку при звільненні згідно статті 116 КЗпП України. Поряд з тим Постановою Київського апеляційного суду від 29 лютого 2023 року у справі № 755/15005/23 рішення в частині основного боргу, який виник з підстав нездійснення виплати всіх належних сум при звільненні залишилося незмінним. Також встановлено аналогічне ігнорування відповідачем обов`язку спростування фактів наявної заборгованості, з провокативних підстав, а саме, з підстави протиправного знищення первинної бухгалтерської документації, яке в свою чергу не виключає обов`язку здійснення розрахунку з працівниками.

Матеріали судових справ № 755/13042/18, № 755/12651/18, № 755/19146/18, № 755/5938/20,

№ 755/9500/21, також не мають приюдиційного характеру, оскільки стосуються нарахуванню працівникам відпусток за період 2018 року, тобто за період коли працівник був вже звільнений.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року у справі

№ 755/15005/23 встановлено, що ДУ «УСТФ «Укртелефільм» було здійснено численні платежі, що не пов`язані зі сплатою заборгованості із заробітної плати позивачу, на суму 2 337 694,69 грн, що свідчить про наявність можливості погашення заборгованості перед працівниками, та про наявність вини відповідача у невиплаті працівникам заборгованості із заробітної плати. Відповідачем у відзиві вказані обставини не заперечувались. Водночас, підприємство зобов`язане поставити в першочергові виплати заробітну плату за будь-яких обставин, оскільки виключних обставин вказана норма не передбачає.

Таким чином, внаслідок заборгованості по виплаті заробітної плати у роботодавця виник обов`язок із виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог статті 117 КЗпП України. Нарахування зазначених сум має здійснюватися з урахуванням чинної на момент виникнення спірних правовідносин статті 117 КЗпП в редакції Закону від 17 травня 2016 року № 1367-VIII. Попри вищенаведені норми, позивачем наданий недопустимий розрахунок, який наведений у довідці від 08 серпня 2024 року № 23, згідно якого вказане підприємство розпочало перебіг строку нарахування компенсації за невчасний розрахунок заробітної плати з 2024 року незважаючи на дату звільнення позивача 08 серпня 2016 року. Однак, згідно статті 116 КЗпП України розрахунок при звільненні провадиться в день звільнення (тобто

08 серпня 2016 року), у зв`язку з чим перебіг нарахування компенсації за несвоєчасний розрахунок розпочався саме 09 серпня 2016 року.

Зважаючи на вину відповідача у нездійсненні розрахунку перед позивачем, що підтверджується вищенаведеними обставинами, які вказують на порушення вказаним підприємством вимог щодо першочерговості виплати заборгованості заробітної плати, вказане свідчить про наявність правових підстав для нарахування середнього заробітку за весь період затримки розрахунку відповідно до вимог пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13.

Факти протиправного знищення кадрової документації, які наведені в матеріалах кримінальних проваджень наданих відповідачем, також вказують на те, що відповідач вдається до порушень законодавства з метою уникнення відповідальності за невчасний розрахунок.

Водночас, перешкоди для звернення працівника до суду були створені самим же відповідачем, оскільки впродовж великого терміну часу підприємство відмовляло працівникам у наданні документів, спираючись на їх знищення, при цьому не вживало жодних заходів для відновлення втраченої інформації.

Позов просив задовольнити.

06 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ДП «УСТФ «Укртелефільм» - Аврахова Т.Г., до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Відповідач не погодився з поясненнями, міркуваннями і аргументами наведеними у відповіді на відзив та відхиляє їх у повному обсязі. Мотиви та міркування, що викладені позивачем у відповіді на відзив базуються, здебільшого, на суб`єктивних припущеннях позивача, зроблені за обставин неповного та поверхневого аналізу відзиву та доданих до нього матеріалів, містять у собі маніпулятивні спроби надати переоцінку обставинам виникнення та погашення підприємством заборгованості позивачу, спростовуються, у частині, наданими відповідачем доказами та не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідач ще раз акцентує увагу та тому, що рішення з припинення підприємства його власником, в тому числі, прийнято за обставини незадовільної роботи підприємства за підсумками минулих років, під час курування підприємством позивачем - ОСОБА_1 , який у період з 2012 по 2016 роки займав керівні посади, а численні акти контролюючих органів встановлювали відсутність належної статутної діяльності, незадовільний стан ведення кадрової та бухгалтерської звітності, про що зазначено у відповідних висновках контролюючих органів. На початку роботи ліквідаційної комісії при складанні реєстру кредиторських вимог, при перевірці ліквідаційною комісією відомостей щодо правомірності нарахування заробітної плати та пов`язаних з нею платежів, ліквідаційною комісією були виявлені значні неузгодженості і заявлена вимога до посадових осіб підприємства надати всю підтверджуючу кадрову та бухгалтерську документацію. При перевірці членами комісії даних з питань бухгалтерської та кадрової звітності були встановлені невідповідності звітності в державні фонди та довідками, що надавалися посадовими особами підприємства. Ліквідаційна комісія висунула вимогу до посадових осіб підприємства щодо надання всієї первинної бухгалтерської та кадрової документації по підприємству. Вказана вимога і досі залишилася невиконаною, чому свідчить залучені до матеріалів справи акти службового розслідування, заяви про злочин, відкриті кримінальні провадження, доповідні та ін.

Відповідач наголошує, що ліквідаційна комісія, що працює на підприємстві з грудня 2017 року, керується у своєї діяльності, поміж іншим, законами України, якими унормовано правила ведення бухгалтерської та фінансової звітності на підприємстві, в частини надання достовірних та правдивих відомостей щодо нарахування грошових сум працівникам підприємства та бере за основу дані первинної бухгалтерської, кадрової та податкової звітності, у тому числі тієї, що була перевірена на предмет її відповідності бухгалтерському та кадровому обліку (первинні документи долучені до матеріалів справи). Відомості по заборгованості підприємства перед позивачем надані у довідці, що є у додатках до відзиву. Сума заборгованості підприємства перед позивачем розрахована з урахуванням та на підставі законодавчих актів, що регулюють вказані відносини.

Зокрема, відповідно до кадрової документації, заяву про власне звільнення позивач написав

01 серпня 2016 року, де висловив прохання звільнити його із займаної посади з 01 серпня 2016 року. На підставі поданої позивачем заяви підприємством було видано наказ від 08 серпня 2016 року № 09-к про звільнення позивача з займаної посади з 01 серпня 2016 року.

Відповідно до відомостей кадрового обліку позивач перебував з 07 липня 2016 року по

07 серпня 2016 року у відпустці за власний рахунок, без збереження заробітної плати (Наказ від

06 липня 2016 року № 04). Тому відповідні нарахування були зроблені підприємством, з урахуванням даних кадрового обліку по позивачу. При звільненні позивачу було нарахована відповідна компенсація за невикористану відпустку згідно з даними кадрового обліку за 31 календарний день, про що зазначено у Наказі на звільнення від 08 серпня 2016 року № 09- к. Отже, станом на момент написання заяви про звільнення, позивач перебував з 07 липня 2016 року до 07 серпня 2016 року у відпустці за власний рахунок, без збереження заробітної плати.

Відповідно до податкової звітності підприємства за період з 2016 по 2017 роки позивачу були нараховані та перераховані суми коштів у розмірах, що зазначені у податковій звітності за означений період, включаючи нарахування податків. У відомостях про доходи, що видана ДПСУ ГУ в м. Києві), період за 2017 рік не наведений, а тому твердження позивача, що у період з першого кварталу

2017 року останній не отримував доходу від ДП «УСТФ «Укртелефільм» є лише припущенням, що не підтверджено належними та допустимими доказами. Водночас, Довідка ОК- 7 відсутня у матеріалах справи, отже, позивач спирається на неіснуючий доказ.

Відповідач звертає увагу суду, що у справі № 755/13042/18 всі незаконні нарахування були скасовані, а матеріали по підробленню офіційних документів підприємства передані у правоохоронні органи. Всі твердження позивача, в частині надання оцінки наявним судовим рішенням, не стосуються розгляду цієї справи, а справа, на котру спирається позивач, знаходиться на розгляді у Верховному Суді (№ 755/15005/23), виконавче провадження зупинено.

06 вересня 2024 року представник відповідача ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» - Аврахов Т.Г., через систему «Електронний суд» також подав до суду клопотання про витребування доказів, у якому просив витребувати у Державної податкової служби у місті Києві відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого та перерахованого податку, військового збору за 2017 календарний рік щодо платника податків ОСОБА_1 .

Підготовче засідання, призначене на 24 вересня 2024 року на 14 год. 30 хв., знято з розгляду, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Хромової О.О. у нарадчій кімнаті в межах розгляду адміністративної справи № 755/16377/24. Наступне підготовче засідання призначено на 10 жовтня

2024 року на 12 год. 00 хв.

Підготовче засідання, призначене на 10 жовтня 2024 року на 12 год. 00 хв. знято з розгляду, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги. Наступне підготовче засідання призначено на 13 листопада 2024 року на 15 год. 00 хв.

29 жовтня 2024 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Мицьком Н.М., до суду подано клопотання про поновлення процесуального строку на подання доказів та долучення до матеріалів справи доказів, а саме довідки, виданої Пенсійним фондом України, за формою ОК-7.

Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Мицька Н.М., про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року клопотання представника відповідача ДП «УСТФ «Укртелефільм» - Аврахова Т.Г., про витребування доказів від Державної податкової служби у місті Києві задоволено, витребувано у ГУ ДПС у місті Києві інформацію з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого та перерахованого податку, військового збору щодо платника податків

ОСОБА_1 за 2017 календарний рік.

05 грудня 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» - Аврахова Т.Г., про долучення доказів, а саме: доказів направлення відзиву на позовну заяву з додатками на адресу позивача.

У підготовчому засіданні 12 грудня 2024 року, у зв`язку із відсутністю витребовуваних документів, оголошено перерву до 23 січня 2025 року до 10 год. 15 хв.

24 грудня 2024 року до суду надійшла витребовувана ухвалою від 13 листопада 2024 року інформація від Державної податкової служби у місті Києві (повторно надано 10 лютого 2025 року).

Підготовче засідання, призначене на 23 січня 2025 року на 10 год. 15 хв., знято з розгляду, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Хромової О.О. Наступне підготовче засідання призначено на 06 лютого 2025 року на 10 год. 00 хв.

У підготовчому засіданні 06 лютого 2025 року оголошено перерву до 13 лютого 2025 року до

12 год. 00 хв., у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги та за клопотанням представника відповідача для ознайомленням з відомостями податкової служби.

13 лютого 2025 року (вхід. № 8460) від представника відповідача ДП «УСТФ «Укртелефільм» - Аврахова Т.Г., до суду надійшло клопотання про долучення доказів, зокрема, довідки про суму наявної у відповідача заборгованість перед позивачем.

13 лютого 2025 року у підготовчому засіданні протокольною ухвалою задоволено клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи, долучено довідку про суму наявної у відповідача заборгованість перед позивачем. Позивач ОСОБА_1 та представник позивача - ОСОБА_2., проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду не заперечували. Представники відповідача - Аврахов Т.Г. та адвокат Павлова О.М., проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду також не заперечували.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 березня

2025 року на 15 год. 00 хв.

Судове засідання, призначене на 26 березня 2025 року на 15 год. 00 хв., знято з розгляду, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Хромової О.О. Наступне судове засідання призначено на 30 квітня 2025 року на 15 год. 30 хв.

У судовому засідання 30 квітня 2025 року оголошено перерву до 21 травня 2025 року до

16 год. 00 хв.

У судовому засіданні 21 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 позов підтримали та просили задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представники відповідача проти позову заперечували, вважали, що з урахуванням довідки від 13 лютого 2025 року № 2 про нарахування та виплату доходів позивачу ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за нарахованою, але не виплаченою заробітною платою у розмірі 12 015,82 грн, що складаються із суми до виплати - 9 672,73 грн, військовий збір - 180,24 грн, податок з доходів фізичних осіб - 2 162,85 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

До матеріалів справи позивачем долучено паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого ТУМ-2 Шевченківського РУ ГУ МВ України у місті Києві 09 липня 2002 року, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії картки платника податків, виданої 29 червня 2023 року № 2659-23-03639, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

З наказу ДП «УСТФ «Укртелефільм» від 30 червня 2009 року № 17-к (по особовому складу) «Про прийняття на роботу ОСОБА_1 » встановлено, що ОСОБА_1 прийнято на посаду першого заступника генерального директора студії з 01 липня 2009 року.

До матеріалів справи також долучено копію трудової книжки ОСОБА_1 , 1947 року народження, від 27 серпня 1969 року, яка містить запис від 30 червня 2009 року № 37, вчинений ДП «УСТФ «Укртелефільм», про прийняття на роботу на посаду першого заступника генерального директора студії Укртелефільм на підставі наказу від 30 червня 2009 року № 17-к.

Із запису від 03 серпня 2009 року № 38 встановлено, що ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки генерального директора ДП «УСТФ «Укртелефільм» на підставі наказу від

31 липня 2009 року № 2.

Згідно із наказом Державного комітету телебачення і радіомовлення від 14 листопада 2012 року № 207-к (по особовому складу) «Про звільнення ОСОБА_6 та розірвання з ним контракту» ОСОБА_6 звільнено з посади генерального директора ДП «УСТФ «Укртелефільм» 14 листопада 2012 року, водночас, виконання обов`язків генерального директора ДП «УСТФ «Укртелефільм» покладено на ОСОБА_1 , першого заступника генерального директора цієї ж студії з 15 листопада 2012 року до призначення на цю посаду іншої особи у встановленому законодавством України порядку.

З наказу ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» від 20 липня 2016 року

№ 04-к «Про зняття обов`язків в.о. генерального директора з ОСОБА_1 » встановлено, що з ОСОБА_1 знято обов`язки в.о. генерального директора з 22 липня 2016 року, ОСОБА_1 наказано приступити до виконання обов`язків на посаді першого заступника генерального директора з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

Водночас, відповідних записів трудова книжка ОСОБА_1 не містить.

Із запису № 39 від 08 серпня 2016 року, вчиненого начальником відділу кадрів та адміністративної роботи ДП «УСТФ «Укртелефільм» Казаковою О.І. , встановлено, що ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням на підставі статті 39 КЗпП України з 01 серпня 2016 року на підставі наказу від 08 серпня 2016 року № 09-к.

В матеріалах справи міститься копія наказу ДП «УСТФ «Укртелефільм від 08 серпня 2016 року № 09-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 , першого заступника генерального директора, звільнено за власним бажанням на підставі заяви ОСОБА_1 від 01 серпня 2016 року, згідно статті 38 КЗпП України. Зобов`язано бухгалтерію провести остаточний розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану відпустку - 31 календарний день (робочий період з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2016 року).

Також до матеріалів справи долучено копію заяви ОСОБА_1 від 01 серпня 2016 року з проханням звільнити із займаної посади за власним бажанням з 01 серпня 2016 року. Заява містить особистий підпис ОСОБА_1 .

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «УСТФ «Укртелефільм» з 01 липня 2009 року по 01 серпня 2016 року. Звільнений за власним бажанням з 01 серпня 2016 року на підставі статті 38 КЗпП України, про що містяться відповідні записи у трудовій книжці.

До матеріалів справи долучено копію Особового рахунка по заробітній платі ОСОБА_1 , 1947 року народження, відповідно до якого з 01 липня 2009 року (Наказ від 01 липня 2009 року № 17-к) посадовий оклад встановлено у розмірі 8 852,00 грн, з 01 серпня 2015 року (наказ від 08 серпня

2015 року № 08-к) - 9 671,00 грн.

Також в матеріалах справи містяться копії розрахункових листків за період з січня 2015 року по грудень 2016 року, які містять інформацію про кількість відпрацьованих днів (годин) за кожен місяць, суму нарахованої заробітної плати, суму податку на дохід, суму військового збору та суму, що підлягає виплаті.

Відповідно до розрахункових листків борг підприємства на кінець грудня 2016 року по виплаті заробітної плати складає 33 672,73 грн.

Також до матеріалів справи долучено відповідні щомісячні розрахункові відомості за період з лютого 2015 року по червень 2017 року.

З розрахункової відомості за серпень 2016 року встановлено, що заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 становить 33 672,73 грн.

Водночас з розрахункової відомості за травень 2017 року встановлено, що в травні 2017 року здійснено виплату заборгованості ОСОБА_1 у сумі 4 000,00 грн, таким чином, залишок заборгованості складає 29 672,73 грн.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 1 квартал 2015 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 2 369,52 грн, виплачено - 2 369,52 грн, сума утриманого податку: 342,63 грн/342,63 грн (заборгованість відсутня).

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 2 квартал 2015 року відомостей про ОСОБА_1 не встановлено.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 3 квартал 2015 року відомостей про ОСОБА_1 не встановлено.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 4 квартал 2015 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 22 739,11 грн, виплачено - 22 739,11 грн, сума утриманого податку: 3 766,43 грн/3 766,43 грн (заборгованість відсутня).

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 1 квартал 2016 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 26 441,19 грн, виплачено - 15 278,09 грн, сума утриманого податку: 4 593,90 грн/2 584,54грн (заборгованість - 11 163,10 грн, податок - 2 009,36 грн).

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 2 квартал 2016 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 19 526,15 грн, виплачено - 0,00 грн, сума утриманого податку: 3 514,71 грн/0,00грн (заборгованість - 19 526,15 грн, податок - 3 514,71 грн ).

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 3 квартал 2016 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 11 140,23 грн, виплачено - 0,00 грн, сума нарахованого/утриманого податку: 2 005,24 грн/0,00грн (заборгованість - 11 140,23 грн, податок - 2 005,24 грн).

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 4 квартал 2016 року відомостей про ОСОБА_1 не встановлено.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 1 квартал 2017 року відомостей про ОСОБА_1 не встановлено.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 2 квартал 2017 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 0,00 грн, виплачено - 4 968,94 грн, сума утриманого податку: 0,00 грн/894,41 грн.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 3 квартал 2017 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 0,00 грн, виплачено - 17 391,30 грн, сума утриманого податку: 0,00 грн/3 130,43 грн.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військогового збору станом на 26 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , за період з 1 кварталу 1998 року по 4 квартал 2016 року (дата формування 26 жовтня

2023 року № 2655-23-04816), ОСОБА_1 отримував доходи від юридичної особи ДП «УСТ Ф «Укртелефільм» починаючи з 3 кварталу 2009 року, дата прийому на роботу - 01 липня 2009 року, дата звільнення - 01 серпня 2016 року.

З відомостей встановлено, що у 1 кварталі 2016 року сума нарахованого доходу становить 26 441,19 грн, виплаченого - 15 278,09 грн (різниця - 11 163,10 грн), сума нарахованого податку - 4 593,90 грн, сума перерахованого податку - 2 584,54 грн (різниця - 2 009,36 грн), у 2 кварталі

2016 року сума нарахованого доходу становить 19 526,15 грн, виплаченого - 0,00 грн (різниця - 19 526,15 грн), сума нарахованого податку - 3 514,71 грн, сума перерахованого податку - 0,00 грн (різниця - 3 514,71 грн), у 3 кварталі 2016 року сума нарахованого доходу становить 11 140,23 грн, виплаченого - 0,00 грн (різниця - 11 140,23 грн), сума нарахованого податку - 2 005,24 грн, сума перерахованого податку - 0,00 грн (різниця - 2 005,24 грн).

Таким чином, станом на дату звільнення, 01 серпня 2016 року, заборгованість за нарахованою, але не виплаченою заробітною платою, становила 41 829,48 грн, сума не перерахованого податку - 7 529,31 грн.

В матеріалах справи також містяться Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2017 рок по 4 квартал 2017 року щодо ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , від 16 грудня 2024 року, надані на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року.

Судом встановлено, що у 2 кварталі 2017 року ДП «УСТФ «Укртелефільм» виплачено на користь ОСОБА_1 дохід у розмірі 4 968,94 грн, перераховано податку - 894,41 грн.

У 3 кварталі 2017 року ДП «УСТФ «Укртелефільм» виплачено на користь ОСОБА_1 дохід у розмірі 17 391,30 грн, перераховано податку - 3 130,43 грн.

У 4 кварталі 2017 року ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» нараховано ОСОБА_1 дохід у розмірі 193 691,98 грн, перераховано - 7 453,42 грн, нараховано податку - 34 864,56 грн, перераховано податку - 1 341,62 грн.

Таким чином, у 2017 році ДП «УСТФ «Укртелефільм» виплатило на користь ОСОБА_1 заборгованість у сукупному розмірі 29 813,66 грн.

Вказаний документ також містить примітку про дату звільнення з роботи - 01 серпня 2016 року.

До матеріалів справи також долучено Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка за формою ОК-7) від 01 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , з яких встановлено, що підприємство ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» нараховувало доходи ОСОБА_1 та сплачувало страхові внески за нього, відомості надано за період з 2011 року по грудень 2016 року включно.

Інформація про щомісячно нарахований дохід відповідає інформації, зазначеній у розрахункових листках та розрахункових відомостях, що містяться в матеріалах справи.

До матеріалів справи долучено копію Додатку № 1 до положення про ведення касових операцій у національній валюті України «Відомість на виплату заборгованості по заробітній платі працівникам студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» станом на 01 січня 2018 року за грудень 2017 року, відповідно до якої сума, що підлягає виплаті ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , складає 165 594,77 грн.

Водночас, суд враховує, що оригіналу вказаного документу позивачем не надано, відомостей про осіб, у яких перебуває оригінал такого документу не зазаначено, клопотання про витребування оригіналу не заявлено.

До матеріалів справи також долучено копію адвокатського запиту адвоката Мицька Н.М. до ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» від 11 червня 2024 року № 11 про надання документів: належним чином засвідченої Відомості про виплату заборгованості по заробітній платі працівникам ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» станом на 01 січня 2018 року за грудень 2017 року; копію меморіального ордеру № 5 «Зведення розрахункових відомостей із заробітної плати та стипендій» за період з 2012 року по 2024 рік; розрахункову відомість (довідку), нарахованих та виплачених сум працівникові ОСОБА_1 при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплат (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які зазначений працівник мав право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні та про які в свою чергу, роботодавець був зобов`язаний письмово повідомити працівника в день їх виплати відповідно до вимог статті 116 КЗпП України; реєстр депонованої заробітної плати з 2016 по 2024 роки.

Водночас, доказів фактичного направлення вказаного адвокатського запиту ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» до матеріалів справи не долучено.

З наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21 грудня 2017 року

№ 519 «Про перетворення державного підприємства «Українська студія теелвізійних фільмів «Укртелефільм» у Публічне акціонерне товариство «Укртелефільм»» встановлено, що ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» припинено шляхом перетворення у ПАТ «Укртелефільм», створено комісію з перетворення підприємства та затверджено її персональний склад, встановлено обов`язок голови комісії забезпечити припинення підприємства до 30 березня 2018 року, визначено строк заявлення кредиторами своїх вимог до підприємства - два місяці з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення підприємства, встановлено, що товариство є правонаступником підприємства з дня його державної реєстрації.

Додаток до Наказу Держкомтелерадіо від 21 грудня 2017 року № 519 містить інформацію про персональний склад комісії з перетворення ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм».

Також надано Наказ Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 06 квітня 2018 року № 211 «Про внесення змін до наказу Держкомтелерадіо від 21 грудня 2017 року № 519», яким внесено зміни до пункту 2 наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21 грудня 2017 року № 519 «Про перетворення державного підприємства «Українська студія теелвізійних фільмів «Укртелефільм» у Публічне акціонерне товариство «Укртелефільм»», затвердивши персональний склад комісії з перетворення підприємства у новій редакції, а також в пункті 3 наказу слова «припинення підприємства до 30 березня 2018 року» замінено словами «припинення підприємства згідно плану перетворення підприємства, затвердженого наказом Держкомтелерадіо від 15 січня 2018 року № 22 «Про затвердження плану перетворення ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» у ПАТ «Укртелефільм»».

Додаток до Наказу Держкомтелерадіо від 06 квітня 2018 року № 211 містить оновлену інформацію про персональний склад комісії з перетворення ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм».

Зміни до персонального складу комісії з перетворення ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» також було внесено на підставі наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 16 січня 2020 року № 1 «Про внесення змін до наказу Держкомтелерадіо від 21 грудня 2017 року № 519» та на підставі наказу Держкомтелерадіо від 16 лютого 2022 року

№ 76 «Про внесення змін до наказу Держкомтелерадіо від 21 грудня 2017 року № 519».

До матеріалів справи також долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 травня 2024 року (код 59) за кодом ЄДРПОУ юридичної особи - 02841347, щодо ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», де зазначено, що юридична особа перебуває в стані припинення. Строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішенням про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог - 27 лютого 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» з 01 липня 2009 року, вказане підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами.

Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України (у редакції від 12 червня 2016 року) працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Як уже зазначалося раніше трудовий договір між ОСОБА_1 та ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» розірвано 01 серпня 2016 року на підставі статті 38 КЗпП України за заявою ОСОБА_1 . До матеріалів справи долучено копію заяви працівника, наказ про звільнення від 08 серпня 2016 року № 09-к та копію трудової книжки, яка містить відповідний запис про звільнення.

Частиною першою статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

За положеннями статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (частини перша, шоста статті 24 Закону України «Про оплату праці»).

Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013, щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону №108/95-ВР Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

За частиною першою статті 47 КЗпП України (у редакції від 12 червня 2016 року) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Суд також враховує, що згідно статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

За приписами статті 24 цього Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

З матеріалів справи встановлено, що станом на дату звільнення заборгованість ДП «УСТФ «Укртелефільм» перед позивачем складала 41 829,48 грн, у 2017 році відповідач виплатив ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 29 813,66 грн, а тому залишок невиплаченої заборгованості по заробітній платі станом на дату розгляду справи складає 12 015,82 грн, без урахування обов`язкових податків і зборів.

Також з матеріалів справи встановлено, що при звільненні позивачеві ОСОБА_1 нараховано компенсацію за невикористану відпустку в кількості 31 календарний день за період

з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2016 року у розмірі 9 167,63 грн, що відображено у розрахунковому листку за серпень 2016 року, розрахунковій відомості за серпень 2016 року та у довідці за формою ОК-7 від 01 листопада 2023 року, що містяться в матеріалах справи.

Розмір компенсації за невикористані відпустки за період роботи позивачем не оспорювався.

Обгрунтовуючи розмір заборгованості за нарахованою, але не виплаченою заробітною платою позивач посилається на копію Додатку № 1 до положеня про ведення касових операцій у національній валюті України «Відомість на виплату заборгованості по заробітній платі працівникам студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» станом на 01 січня 2018 року за грудень 2017 року, відповідно до якої сума, що підлягає виплаті ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , складає 165 594,77 грн.

Водночас, суд враховує, що долучена до матеріалів справи копія є неналежної якості, оригіналу вказаного документу позивачем не надано, відомостей про осіб, у яких перебуває оригінал такого документу не зазначено, клопотання про витребування оригіналу не заявлено. У судовому засіданні

21 травня 2025 року представник позивача на запитання про місцезнаходження оригіналу вказаного документа відповіді не надала.

Таким чином, суд дійшов висновку, що розмір невиплаченої заборгованості по заробітній платі ДП «УСТФ «Укртелефільм» перед ОСОБА_1 становить 12 015,82 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з такого.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею

117 КЗпП України.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 зазначив, що трудові відносини між ним та підприємством припинено 08 серпня 2016 року, розрахунок з ним відповідачем своєчасно не проведено, таким чином період прострочення становить з 09 серпня 2016 року по 05 липня 2024 року (дата звернення до суду) та складає 2001 робочий день. З урахуванням розміру середньоденної заробітної плати в сумі 294,35 грн, заборгованість із виплати середнього заробітку за час затримки складає 588 994,35 грн.

З матеріалів справи судом встановлено, що трудові відносини між сторонами припинено саме 01 серпня 2016 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами.

Станом на дату звільнення - 01 серпня 2016 року, заборгованість по заробітній платі складала - 41 829,48 грн. У 2017 році ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» виплатило на користь ОСОБА_1 заборгованість у сукупному розмірі 29 813,66 грн. Заборгованість станом на дату розгляду справи складає 12 015,82 грн.

З долучених до матеріалів справи розрахункових листків та розрахункових відомостей встановлено, що кількість робочих днів у червні 2016 року складала 19 робочих днів, нараховано до виплати - 9 801,50 грн, у липні 2016 року - 21 робочих днів, нараховано до виплати - 1 972,60 грн (останні два місяці роботи перед звільненням ОСОБА_1 ).

Таким чином, середня заробітна плата ОСОБА_1 за формулою: ЗПсер = ЗпФ : Рф, де: ЗПсер - середньоденна (середньо годинна) заробітна плата; ЗПф - сума заробітної плати за фактично відпрацьовані працівником робочі дні (години) протягом розрахункового періоду; РФ - кількість робочих днів (годин), фактично відпрацьованих у розрахунковому періоді, становить 294,35 грн.

Водночас, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, встановлених фактичних обставин справи, розміру середньоденної заробітної плати позивача, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, дій відповідача, який звернувся до суду із позовом через 8 років, суд вважає, що розумним, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, має дорівнювати розміру заборгованості по заробітній платі на день розгляду справи та складати 12 015,82 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь держави підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 239,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 47, 116, 117, 237-1 Кодексу Законів про працю України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», статтями 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 12 015,82 грн (дванадцять тисяч п`ятнадцять гривень 82 копійки), без урахування обов`язкових податків і зборів та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12 015,82 грн (дванадцять тисяч п`ятнадцять гривень 82 копійки).

Стягнути з Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь держави судовий збір у розмірі 239,96 грн (двісті тридцять дев`ять гривень 96 копійок).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження:

вул. Туманяна, 15, м. Київ, 02160.

Повний текст рішення виготовлено 09 червня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова