Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2025 Справа №607/2425/25 Провадження №2/607/1872/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участі секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 43 872,74 грн за Кредитним договором № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року, з яких: 31 028,45 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 844,29 грн - сума заборгованості за відсотками, а також понесених судових витрат.

В обґрунтування вказаного позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначило, що 02 вересня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року, підписанням якого Позичальник підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб.

24 липня 2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-72 (далі - Договір відступлення вимоги), у відповідності до умов якого, АТ «Райффайзен Банк» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Райффайзен Банк» Права Вимоги до Боржників, вказані у Реєстрах Боржників.

Згідно п.п. 2.2. Договору відступлення права вимоги, відступлення Новому кредитору Прав Вимоги відбувається за умови виконання Новим кредитором п. 3.2. Договору, та з моменту підписання Сторонами Реєстру(ів) Боржників. Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий кредитор заміняє Первісного кредитора у Кредитних договорах і Договорах забезпечення, що входять до Портфеля Заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Первісного кредитора, включаючи право вимагати від Боржників та Поручителів належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за Кредитними договорами та Договорами забезпечення (п.п. 2.3. Договору відступлення права вимоги).

Відповідно до Реєстру Боржників № 1 від 25 липня 2024 року до Договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24 липня 2024 року (витяг з Реєстру Боржників № 1 додається), ТОВ 2ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 43 872,74 грн, з яких:

-31 028,45 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;

-12 844,29 грн - сума заборгованості за відсотками.

Згідно п. 2.5 Договору відступлення права вимоги, АТ «Райффайзен Банк» гарантує ТОВ «ФК «ЄАПБ», що на дату укладення Договору Права Вимоги, Кредитні договори та Договори забезпечення є дійсними.

Згідно умовами Заяви-Договору Клієнт зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором.

З моменту отримання права вимоги до ОСОБА_1 , а саме з 25 липня 2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року в сумі 43 872,74 грн., з яких:

- 31 028,45 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 12 844,29 грн - сума заборгованості за відсотками.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

05 березня 2025 року судом зареєстровано відзив адвокатки Гнатюк Д. С., який сформований через підсистему «Електронний суд», у якому представник відповідача Свистуна В. В. просить відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ«ФК «ЄАПБ» вказує, що кредит наданий згідно умов кредитного договору № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року, але надає в якості додатку до позовної заяви не зазначений документ, а додаток до заяви про акцепт публічної пропозиції/угоди № CMDPI-1459582 від 12 квітня 2021 року - заява-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «кредит готівкою» № 014-RO-82- 160909465 від 02 вересня 2022 року.

Отже, позивач посилається як на підставу виникнення заборгованості на неіснуючий документ (кредитний договір № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року), надаючи як доказ зовсім інший документ, а саме додаток до заяви про акцепт публічної пропозиції/угоди № CMDPI-1459582 від 12 квітня 2021 року - заява-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «кредит готівкою» № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року. Умовами заяви-договору передбачено, що кредит надається одним з наступних способів (п. 1.3): - Шляхом зарахування коштів кредиту на поточний рахунок клієнта, зазначений в пункті 1.2 заяви-договору. Клієнт доручає банку здійснити в дату надання кредиту договірне списання коштів з поточного рахунку у визначеній підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 заяви-договору сумі на картковий рахунок № НОМЕР_1 (надалі КР) (пп. а п. 1.3). - Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на КР з наступним відображенням операції надання кредиту на КР через поточний рахунок в дату надання кредиту (у разі його надання в операційний час) на наступний операційний день (у разі надання кредиту після закінчення операційного часу) (пп. б п. 1.3). Тобто, заявою-договором визначено альтернативні способи надання кредиту шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок клієнта, зазначений в пункті 1.2 заяви-договору, або шляхом перерахування коштів на КР № через поточний рахунок, зазначений в пункті 1.2 заяви-договору. При цьому поточний рахунок клієнта, зазначений в пункті 1.2 заяви-договору, не визначений сторонами договору (у п. 1.2 заяви-договору номер такого рахунку не заповнений). Таким чином, згідно умов договору кредитні кошти мали б надаватись в будь-якому випадку через невідомий поточний рахунок безпосередньо чи через КР № .

Отже, позивачем як особою, яка вважає себе новим кредитором за спірними правовідносинами, не доведено виконання своїх зобов`язань щодо надання кредиту, оскільки належним доказом видачі кредиту, належного обліку цього факту та наявності заборгованості у відповідача мала б бути, для прикладу, виписка по невідомому поточному рахунку № ________________ (як вказано у заяві-договорі) та по рахунку № НОМЕР_1 за період з 02 вересня 2022 року по даний час.

Позивач, на обґрунтування доводів позову повинен був отримати від первісного кредитора усі належні документи, що стосуються боргу відповідача, включаючи платіжні документи, які підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором, банківські виписки тощо. Позивач надав розрахунок заборгованості відповідача, але такий розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б відповідачу та суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Згідно п. 2.2 заяви-договору строк кредиту становить 13 місяців з 02 вересня 2022 року. Отже, строк кредитування, визначений заявою-договором, з 02 вересня 2022 року по 01 жовтня 2023 року. Розрахунок заборгованості відповідача, наданий позивачем, містить нарахування відсотків за період з 02 вересня 2022 року по 25 липня 2024 року, що суперечить наведеним вище нормам ЦК України та правовим позиціям Верховного Суду. В даному випадку період «правомірного користування кредитом» становить з 02 вересня 2022 року по 01 жовтня 2023 року стверджує представник відповідача, де станом на 02 жовтня 2023 року заборгованість з кредиту становить 31 028,45 грн. та з відсотків 3 285,50 грн.

Позивач стверджує, що він набув право вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24 липня 2024 року, укладеного між ним та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК». На підтвердження цього надає копію договору відступлення права вимоги, п 2.1 якого визначено, що позивач набуває право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників. Перелік кредитних договорів, боржників зазначені у додатку 1 до договору та є його невід`ємною частиною. Наданий позивачем як додаток до позовної заяви витяг з реєстру боржників № 1 до договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24 липня 2024 року не є додатком до вказаного договору, а тому не може бути доказом набуття права вимоги позивача, оскільки підписано та скріплено печаткою лише однієї сторони. Крім того, витяг з реєстру датований іншим днем (25 липня 2024 року), як той, яким укладено договір відступлення права вимоги (24 липня 2024 року), а тому не може бути невід`ємною частиною такого договору. Отже, позивач не довів набуття ним права вимоги до боржника, а, відповідно, свого права належного позивача у даному спорі.

Виходячи з наведеного, представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивачем не доведені.

11 березня 2025 року судом зареєстровано відповідь на відзив представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Канак М. С., сформована в системі «Електронний суд». У своїй відповіді на відзив представник позивача звернула увагу суду на наступне. Відповідно до умов кредитного договору та договору позики, кошти надано Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом при реєстрації на сайті первісного кредитора.

Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Позивачем було надано до суду всі наявні документи за Кредитним договором, які були передані Первісним кредитором до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного Договору Факторингу.

Також сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах - шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нараховано відповідно до умов Договору та додатків до нього. Відповідачем при підписанні Кредитного договору не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов та порядку нарахування відсотків, що свідчить про погодження ним всіх умов нарахування відсотків зазначених договорів. Слід зазначити, що у випадку неповного розуміння умов договору у відповідача була можливість відмовитися від підписання даного договору, якою він не скористався. ОСОБА_1 з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договорів.

Отож, представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Канак М. С. просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

10 квітня 2025 року судом постановлено ухвалу про визнання явки представника позивача обов`язковою.

12 травня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» про долучення доказів, а саме: виписки по рахунку АТ «Райффайзен Банк», наданих ТОВ «ФК «ЄАПБ» первісними кредиторами на підтвердження отримання боржником кредитних коштів.

У судове засідання представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника цього товариства не заперечив щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокатка Гнатюк Д. С. в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву у якій просила проводити розгляд справи у відсутності сторони відповідача.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

02 вересня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 була укладена Заява-договір про відкриття поточного рахунку та надання «Кредиту готівкою» № 014-RO-82-160909465, за яким кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 грн, також передбачена оплата клієнтом страхового платежу в розмірі 2 029,14 грн, строком на 13 місяців, з фіксованою процентною ставкою 41,90 % річних. Договір укладений в електронній формі, підписаний відповідачем електронним підписом 967526+68.

Згідно з п. 3.1. Заяви-Договору проценти сплачуються Клієнтом у визначену Графіком дату у складі щомісячного ануїтентного платежу, вказаного у Графіку і розраховується виходячи з процентної ставки, передбаченої пунктом 2.3 Заяви-Договору. Проценти, нараховуються щомісяця на фактичний залишок заборгованості за весь строк користування Кредитом, починаючи з дня надання Кредиту (включно) або з наступного за днем надання Кредиту Операційного дня (у разі надання Кредиту після закінчення Операційного часу), виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт).

Відповідно до п. 3.2. Заяви-Договору Клієнт здійснює погашення Кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтентними платежами. Ануїтентний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів та розраховується за формулою, визначеною підпунктом 3.5.1. пункту 3.5. Статті 3 Розділу 6. Правил.

Згідно з п. 3.4. Заяви-Договору, у визначений п. 3.3. Заяви-Договору строк Клієнт має забезпечити наявність коштів на Поточному рахунку для подальшого здійснення Банком Договірного списання коштів згідно з умовами. Погашення заборгованості за Кредитом, Процентів, пені здійснюється шляхом здійснення Банком Договірного списання. У випадку об`єктивної неможливості забезпечення Клієнтом достатньої суми на рахунках, із яких Банк здійснює Договірне списання коштів шляхом погашення заборгованості за Кредитом, погашення Клієнтом заборгованості може бути здійснене будь-яким іншим шляхом, погодженим Банком.

Відповідно до п. 2.6. Заяви-Договору у разі настання передбачених підпунктом 3.6.2. пункту 3.6. Статті 3 Розділу 6. Правил обставин Дефолту, Банк має право відмовити Клієнту в наданні Кредиту (з припиненням зобов`язання Банка надати Кредит) та/або вимагати дострокового виконання Клієнтом зобов`язань за Кредитом, включаючи повернення суми Кредиту, сплату Процентів, пені та інших платежів за Кредитом, про що направляє Клієнту письмове повідомлення. На письмову вимогу Банка, Клієнт зобов`язаний здійснити дострокове погашення заборгованості за Кредитом у відповідності до умов, зазначених в письмовому повідомлені Банка. У разі невиконання цієї вимоги, Банк має право вжити заходи для стягнення заборгованості Клієнта за Кредитом, які не суперечать законодавству України.

Відповідно до п. 5.2. Заяви Клієнт підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил. Клієнт визнає та підтверджує, що на взаємовідносини Сторін за цією Заявою-Договором поширюється положення Договору, Правил. Відповідач зобов`язався дотримуватись умов Договору, Правил, зокрема, тих положень, що регламентують умови відкриття та обслуговування Поточних рахунків, а також надання Банком Кредитів. Підписанням цієї Заяви-Договору Клієнт підтверджує, що відносин Сторін за цією Заявою-Договором застосовуються всі положення Договору, в тому числі Розділів 2, 6 Правил так само як би текст Правил був би власноруч підписаний Клієнтом.

У Додатку №1 до заяви № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року, вказано розмір кредиту 50 000,00 грн, сума кредиту 52 029,14 грн, строк 13 місяців, та процентну ставку у розмірі 41,90% річних, страхування: 2 029,14 грн., загальна вартість кредиту складає 65 577,09 грн., датою внесення останнього платежу зазначено 02 жовтня 2023 року.

02 вересня 2022 року відповідачем також було підписано заяву на приєднання до договору добровільного страхування життя від 12 червня 2020 року № РБ 1704-г.

Крім цього, 02 вересня 2022 року сторонами підписано паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», де зазначено умови та строк кредитування, розмір процентів, комісій, порядок повернення кредиту, загальна вартість кредиту, реальна річна процентна ставка та інші істотні умови договору.

Так, з виписки по рахунку від 14 березня 2025 року вбачається, що позивачем на поточний рахунок ОСОБА_1 02 вересня 2022 року було зараховано 52 029,14 грн, тобто банком були виконанні зобов`язання за вищевказаним договором.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку, які додані позивачем, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалася грошовими коштами АТ «Райффайзен Банк», але несвоєчасно та не в повній мірі погашав заборгованість, внаслідок чого станом на 25 липня 2024 року виникла заборгованість в розмірі 31 028,45 грн за кредитом та 12 844,29 грн за процентами.

Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/1689115 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку узгоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості і в сукупності з іншими доказами підтверджує заборгованість відповідача за виданим кредитом, та є належним доказом.

Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст. ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

За змістом ст. ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

24 липня 2024 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72, у відповідності до умов якого, АТ «Райффайзен Банк Аваль» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги до боржників, вказані у реєстрах боржників.

Згідно п.п.2.2 Договору відступлення права вимоги, відступлення новому кредитору права вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п.3.2 договору, та з моменту підписання сторонами реєстрів боржників. Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах і договорах забезпечення, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників та набуває прав грошових вимоги первісного кредитора, включаючи правило вимагати від боржників та поручителів належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 від 25 липня 2024 року до вказаного договору відступлення правової вимоги № 114/2-72 від 24 липня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014-RO-82-160909465 у розмірі 43 872,74 грн, з яких: 31 028,45 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 844,29 грн - сума заборгованості за відсотками.

Отож, взяття на себе ОСОБА_1 кредитних зобов`язань та їх невиконання відповідачем і стало причиною звернення позивача за захистом своїх прав до суду.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд, проаналізував зміст спірних правовідносин та встановив, що договори між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого АТ «Райффайзен Банк» надіслав ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор, який відповідач використав для підтвердження.

Без здійснення вказаних дій ОСОБА_1 кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та його укладення у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Волевиявлення позичальника на час укладення договору підтверджено вчиненням фактичних дій, направлених на ознайомлення із умовами кредитування, складанням відповідних документів і внесенням до них конфіденційної інформації, відомої тільки відповідачу.

Без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, використання аналога власноручного підпису, кредитний договір (анкета - заява на кредит ) не міг би бути укладеним.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20.

Дані активні дії відповідача підтверджують факт отримання вказаного кредиту, а також узгодження з кредитодавцем суми заборгованості та процентів, що в свою чергу дає підстави для задоволення позовних вимог частково.

Таким чином, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», як набувача права вимоги до цього боржника, на підставі Договору про відступлення права вимоги № 114/2-72 від 21 березня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та АТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованості за Кредитним договором № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року.

Про виникнення зобов`язання відповідача перед позивачем свідчить та обставина, що кошти, передбачені Кредитним договором № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року тіло кредиту, надійшли в розпорядження ОСОБА_1 на належний його банківський рахунок і позичальник тим самим не заперечував умов договору та не надав доказів на спростування факту отримання кредитних коштів.

Водночас, вивчивши умови договору, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведена повною мірою вимога за Кредитним договором № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 9 558,79 грн, нараховані у період з 03 жовтня 2023 року по 25 липня 2025 року, виходячи з наступного.

Згідно п. 2.2. Заяви-Договору Строк кредитування 13 місяців, з 02 вересня 2022 року по визначеному Графіком дату останнього Щомісячного ануїтентного платежу.

У Додатку № 1 до заяви № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року, який є Графіком платежів та містить розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, датою внесення останнього платежу вказано 02 жовтня 2023 року.

Отже, за таких умов Договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 13 місяців, починаючи з дня укладення договору. Договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну його дії, який складає 13 місяців (до 02 жовтня 2023 року), підписаний електронним підписом відповідача 967526 +68.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, встановлені у справі фактичні обставини вказують на те, що у відповідача виникло зобов`язання зі сплати процентів за Договором у розмірі та у строки, визначені і погоджені сторонами. Відсотки, нараховані поза межами цього строку до стягнення не підлягають, є іншою мірою відповідальності боржника, оскільки строк дії Договору не продовжувався.

Суд зважає на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Суд вважає, що термін повернення кредиту визначено у кредитному договорі, а відтак стягує тіло кредиту та проценти в межах строку кредитування, які погодженні відповідачем

Відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач.

Отож, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 в повному обсязі не повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі вказаного договору, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 34 313,95 грн, з них:

- 31 028,45 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 3 285,50 грн - сума заборгованості за відсотками.

Доводи представника відповідача адвокатки Гнатюк Д. С. про недоведеність обов`язку ОСОБА_1 перед позивачем зі сплати отриманих у кредит коштів та відсотків за користування цими коштами суд вважає помилковими, з огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини.

Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 95049 від 24 січня 2025 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 3 028,00 грн.

Отож, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2 368,27 грн (34 313,95 * 3 028,00 : 43 872,74), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 546, 549, 598, 610, 625, 1046-1054 ЦК України, та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 28, 76-82, 128, 133, 141, 247, 258, 259, 263265, 351-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № 014-RO-82-160909465 від 02 вересня 2022 року у розмірі 34 313 ( тридцять чотири тисячі триста тринадцять),95 грн, з яких: 31 028 (тридцять одна тисяча двадцять вісім),45 грн - основна сума боргу; 3 285 (три тисячі двісті вісімдесят п`ять),50 грн - сума заборгованості за відсотками.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2 368 (дві тисячі триста шістдесят вісім),27 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032;

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя О.Я. Герчаківська