КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8455/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/11168/24

19 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Ящук Т.І.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Борисевича Даніїла Володимировича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», третя особа: Профспілкова організація ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовомдо Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», третя особа: Профспілкова організація ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона з 12 червня 2023 року працювала на посаді заступника головного бухгалтера Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту».

19 березня 2024 року їй було надано попередження від 15 березня 2024 року №01-19/542/24 про наступне вивільнення. В зазначеному попередженні зазначено, що відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, враховуючи норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на підставі наказу ПрАТ «Київ- Дніпровське МППЗТ» від 22.02.2024 року № 71 «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці в апараті управління ПрАТ «Київ- Дніпровське МППЗТ» попереджено, що посада позивача скорочується, а ОСОБА_1 підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату працівників 23 травня 2024 року.

Попередження та перелік вакантних посад в цілому по ПрАТ «Київ- Дніпровське МППЗТ» вона отримала 19березня 2024 року, а службовою запискою від 22квітня 2024 року №С 24/2114 працівникам ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» було надано оновлений список вакансій станом на 22квітня 2024 року.

Крім того, їй було запропоновано «взяти участь у відборі на посаду, що відповідає її кваліфікаційному рівню - заступник головного бухгалтера».

Ознайомившись із переліками запропонованих вакансії, вона написала заяву про переведення її на вакантну посаду заступника головного бухгалтера.

21 травня 2024 року, відповідно до витягу № 6 з протоколу 2, проведено засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

У Протоколі 2 засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» зазначено, зокрема, що був розгляд заяв кандидатів на посаду заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та члени тимчасової комісії обговорили кандидатури на посаду заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до оновленого штатного розпису та кваліфікаційних вимог. Обидва працівники відповідають кваліфікаційним вимогам до кандидата на посаду заступника головного бухгалтера тому,відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України переважне право надається працівнику з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві ОСОБА_3 , а такожз огляду на те,що останньому залишилося менше трьох років до досягнення пенсійного віку. Стосовно неї, ОСОБА_1 , тимчасова комісія вирішила (прийняла рішення) звільнити ОСОБА_1 23 травня 2024 року відповідно до п.1 статті 40 К3пП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Наказом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 23 травня 2024 року №186/ос «Про припинення трудового договору із ОСОБА_1 » на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України» припинено із ОСОБА_1 - заступником головного бухгалтера, трудовий договір 23 травня 2024 року. Підставою для видання зазначеного вище наказу зазначено: наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22лютого 2024 №71 «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», попередження про наступне вивільнення від 15 березня 2024 року №01-19/542/24, протокол засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»від 21 травня 2024 року № 2.

Позивач ОСОБА_1 вважала своє звільнення незаконним,посилаючись на те, що обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, і за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Тоді як роботодавець, вирішуючи питання звільнення її з посади 21 травня 2024 року, за два дні до кінцевого терміну, зазначеного у попередженні, не надав їй переліку інших вакантних посад, які були наявними на підприємстві, як на 21 травня 2024 року, так і тих, які існували на день її звільнення 23травня 2024 року, чим фактично позбавив їїправа повторного обрання посади, на яку вона могла б претендувати з своєю кваліфікацієюпісля відмови 21травня 2024 року у переведенні її на вакантну посаду заступника головного бухгалтера.

Ще однією підставою для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення є неналежне дослідження наявності у неї, ОСОБА_1 , переважного права на залишення на роботі.

Позивач вказувала, що вона має вищукваліфікацію та продуктивність праці, ніж ОСОБА_2 , і вказані обставни, в порушення прямої норми статті 42 КЗпП, роботодавцем не були належним чином досліджено.

Також роботодавцем (відповідачем у справі) було проігноровано положення власного ж Колективного договору, укладеного між адміністрацією та Об`єднаним профспілковим комітетом (трудовим колективом) Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на 2013 - 2024 р.р. (в редакції станом на 19.01.2024року), оскільки під час проведення процедурискорочення штату працівників відповідач продовжував здійснювати прийом на роботу нових працівників без жодних обмеженьта не вжив всіх можливостей для працевлаштування працівників, посади яких підлягали скороченню.

Оскільки звільнення було незаконним, її слід поновити на раніше займаній посаді, а з роботодавця на її користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України).

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_1 просила суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 23.05.2024 року №186/ос «Про припинення трудового договору із ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника головного бухгалтера Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»;

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.05.2024 по день прийняття рішення у справі;

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» понесені судові витрати;

допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника головного бухгалтера Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», третя особа Профспілкова організація ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Борисевич Даніїл Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити: визнати протиправним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 23.05.2024 №186/ос «Про припинення трудового договору із ОСОБА_1 »;поновити ОСОБА_1 на посаді заступника головного бухгалтера Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.05.2024 по день прийняття рішення у справі;стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» понесені судові витрати.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухваленоз порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 свідчать про недослідження, як поданих представником позивача процесуальних документів (позовної заяви, відповіді на відзив), так і наданих під час неодноразових пояснень у судових засіданнях.

Заначає, що станом на дату вручення позивачу попередження про наступне вивільнення в штаті ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» були наявні 2 посади заступника головного бухгалтера, одну з яких займала ОСОБА_1 , а іншу - ОСОБА_5 .

12 квітня 2024 року ОСОБА_5 було звільнено з посади заступника головного бухгалтераза угодою сторін, що підтверджується і відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, на переконання сторони позивача, доводи відповідача, що скорочення посад заступників головного бухгалтера та подальше введення аналогічної посади заступника головного бухгалтера є наслідком оптимізації організаційної структури ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» є вочевидь неправомірними, оскільки в такому випадку скороченню б мала підлягати вакантна посада заступника головного бухгалтера, яка з`явилась внаслідок звільнення ОСОБА_5 .

Сторона позивача вважає, що дії відповідача щодо пропонування позивачу та ОСОБА_5 (яка в подальшому була звільнена) взяти участь у відборі на посаду заступника головного бухгалтера не були спрямовані на працевлаштування таких осіб, а фактично були спрямовані на усунення таких працівників із подальшим звільненням та на призначення на аналогічну «новостворену» посаду інших осіб.

Обставини скорочення посади заступника головного бухгалтера не досліджувались судом першої інстанції, а відповідачем, як особою, яка має довести правомірність своїх дій, не надано обґрунтованих пояснень та доказів щодо наступних обставин: щодо відмінності посади, яку позивач займала до звільнення та посади, на яку ОСОБА_1 мала право взяти участь у відборі; щодо доцільності та обґрунтованості скасування посади заступника головного бухгалтера та введення аналогічної посади; щодо неможливості переведення ОСОБА_1 на «нову» посаду заступника головного бухгалтера без взяття участі у надуманих відборах.

Також відповідачем було проігноровано положення власного ж Колективного договору, оскільки під час проведення процедурискорочення штату працівників відповідач продовжував здійснювати прийом на роботу нових працівників без жодних обмежень; відповідачем не було вжито всіх можливих заходів для працевлаштування працівників, посади яких підлягали скороченню.

Так, 29.01.2024 року наказом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» №37 «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління та організаційної структури ПрАТ «Київ- Дніпровське МППЗТ» введено в дію з 29 січня 2024 року зміни до штатного розпису апарату управління та організаційної структури ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», затверджені рішенням Ради директорів Товариства з 29.01.2024 року (протокол від 29.01.2024 №8).

Згодом з`являються два нові накази: про введення в дію нової організаційної структури (Наказ № 70 від 20.02.2024 року) та про введення в дію нового штатного розпису апарату управління (Наказ № 71 від 22.02.2024року ), з якими також позивача не було ознайомлено.

Після цих передбачуваних змін в апарат управління за період січень-лютий 2024 року було прийнято, приблизно, 25-30 нових осіб, що категорично порушує пункт 6.3 Колективного договору, в якому йдеться про обмеження прийому нових співробітників у період реорганізації на підприємстві, що також було підтверджено під час розгляду справи і самим відповідачем.

Відповідачем проігноровано і той факт, що частиною другою статті 42 КЗпП України чітко встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Із наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 має значно більшу кваліфікацію та продуктивність праці та вона займала значно вищі посади, ніж ОСОБА_2 , що знову ж таки свідчить про вищу кваліфікацію ОСОБА_1 . Лише у 2024 році ОСОБА_1 двічі виконувала обов`язки головного бухгалтера ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», що підтверджується наказами від 22 березня 2024 року №120/ос та від 15 квітня 2024 року №142/ос.

Сторона позивача звертає увагу суду на те, що жодної відмови від переведення на іншу роботу позивач не подаваланів усній, ні уписьмовій формі, а сам Протокол 2 тимчасової комісії не містить жодних відомостейпро те, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації.

Дана обставина щодо відсутності відмови позивача він переведенння її на іншу посаду не спростована відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, як і не спростовано того факту, що відповідач, після своєї відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про переведення її на посаду заступника головного бухгалтера, не надав їй оновленого переліку вакантних на підприємстві посад.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що 21.05.2024 року відповідачем було розглянуто заяви інших працівників ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та призначено їх на посади, а отже зменшено перелік вакантних посад, який востаннє було надано позивачу 22.04.2024року.

Таким чином, в порушення вимог статті 49-2 КЗпП, відповідачем не було надано позивачці переліку інші вакантних посад, які були наявними на підприємстві 21.05.2024 року, тобто, в день відмови ОСОБА_1 упереведення на посаду заступника головного бухгалтера, так і тих, які існували на день її звільнення 23.05.2024року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»- Ревенко Олексій Володимирович просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року- без змін.

Зазначає, що роботодавець має лише запропонувати вакантні посади. Водночас, працівник якщо бажає перевестись на якусь посаду, має вчинити активну дію - подати відповідну письмову заяву/надати згоду.

ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» запропонувало ОСОБА_1 всі наявні на підприємстві вакантні посади з моменту попередження про вивільнення, що підтверджується наданими списками вакантних посад на момент попередження, та станом на 02.04.2024 року та на 22.04.2024 року. Отже, відповідач виконав свій обов`язок щодо пропонування позивачці іншої роботи уТоваристві. Інших вакантних посад у роботодавця не було і зворотного позивачем не доведено.

Вказує, що між кандидатами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перевірялось лише відповідність їх кваліфікаційним критеріям на посаду заступника головного бухгалтера. І позивачка ОСОБА_1 іОСОБА_2 відповідали кваліфікаційним критеріям на вказану вакантну посаду. Перевагу у працевлаштуванні на посаду комісія надала ОСОБА_2 , оскільки він мав більш тривалий безперервний стаж роботи на Товаристві та йому до настання пенсійного віку залишилось менше трьох років.

На будь-яку іншу вакантну посаду позивач заяв не подавала. При чому позивачці також пропонувалась посада головного бухгалтера, однак вона не надала згоди на переведення її на цю посаду.

В матеріалах даної справи відповідачем на вимогу суду надано штатний розпис Товариства станом на день звільнення позивача із зазначенням існуючих вакантних посад. Як вбачається з цих документів, нових вакантних посад в день звільнення позивачки у відповідача не було.

Таким чином, на переконання сторони відповідача, звільнення ОСОБА_1 було правомірним, без порушення вимог ст.ст. 42 та 49-2 КЗпП України.

Також звертає увагу суду на те, що позивачка невірно трактує п. 6.3 розділу 6 Колективного договору.

Перше речення даного пункту колективного договору стосується випадку зменшення чисельності працівників у зв`язку зі скороченням обсягу робіт. У даному спорі дане положення не може бути застосовано, оскільки через зміни в організації виробництва і праці було проведено заходи по скороченню штату працівників. Тобто, в штатному розписі змінювались посади - додавались нові з новими структурними підрозділами, та скорочувались інші. Отже, скорочувались саме посади, а не зменшувалась кількість працівників за однорідними посадами.

В таких випадках не заборонено роботодавцю паралельно шукати нових працівників.

Сторона відповідача вважає, що суд першої інстанції у повній мірі оцінив всі докази та обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, а отже, відсутні підстави для скасування законного рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Борисевич Даніїл Володимирович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»Ревенко Олексій Володимирович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задволенння, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Представник третьої особи: Профспілковоїорганізації ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»в судове засіданння повторно не з?явився. Про день та час розгляду справи апеляційним судом профспілкова організація повідомлена у встановленому законом порядку, а тому суд вважає можливим розгляд справи у відсутності представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.02.2024 року ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» видано наказ №71 про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Додатком №1 та додатком №2 до вказного наказу затверджено перелік структурних підрозділів та перелік посад, які з 23.05.2024 року видаляються з організаціної структури та штатного розпису ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

15.03.2024 року ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»сформовано на імя ОСОБА_1 , заступника головного бухгалтера, попередження про наступне вивільнення №01-19/542/24.

У вказаному попередженні зазначено, що відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, враховуючи норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на підставі наказу ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22.02.2024 року №71 «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці в апараті управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» попереджено, що посада заступника головного бухгалтера скорочується, а ОСОБА_1 підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату працівників 23.05.2024 року.

На виконання вимог статті 49-2 КЗпП надається перелік вакантних посад, наявних в ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в цілому.

Також проінформовано, що у разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яка відповідає кваліфікаційному рівню ОСОБА_1 , а також при її відмові від такої роботи, трудовий договір буде розірвано на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП з дотриманням всіх вимог чинного законодавства України.

Попередження та перелік вакантних посад в цілому по ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_1 отримала 19.03.2024 року, що підтверджується її підписом.

02.04.2024 року службовою запискою №01-24/1649працівникам ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» було надано оновлений список вакансій станом на 02.04.2024 року.

22.04.2024 року службовою запискою №01-24/2114 працівникам ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» було надано оновлений список вакансій станом на 22.04.2024 року.

Ознайомившись з переліком запропонованих вакансій, ОСОБА_1 написала заяву про переведення її на вакантну посаду заступника головного бухгалтера.

21 травня 2024 року, відповідно до витягу № 6 з протоколу 2, проведено засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

У Протоколі 2 засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» зазначено, зокрема, що буврозгляд заяв кандидатів на посаду заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та члени тимчасової комісії обговорили кандидатури на посаду заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до оновленого штатного розпису та кваліфікаційних вимог.

ОСОБА_2 має освіту відповідного напрямку підготовки - український ордена Трудового Червоного прапору сільськогосподарської академії Українського державного аграрного університету за спеціальністю «бухгалтерський облік, контроль та аналіз господарської діяльності , економіст по бухгалтерському обліку та фінансів» Єрмоленко має стаж роботи у Контрольно - ревізійному правлінні 23 роки, а також у сфері бухгалтерського обліку - 4,5 р. Досвід роботи на керівних посадах також відповідає кваліфікаційним вимогам.

Освіта ОСОБА_1 також відповідає кваліфікаційним вимогам до посади заступника головного бухгалтера - Донецький комерційний інститут «бухгалтерський облік, контроль та аналіз господарської діяльності , економіст» та Академія державної податкової служби України» облік та аудит, магістр з аудиту і державного контролю у системі оподаткування». Має понад 8 років стажу роботи на посаді головного бухгалтера.

Обидва працівники відповідають кваліфікаційним вимогам до кандидата на посаду заступника головного бухгалтера тому,відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України, переважне право, а саме працівнику з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві,надається ОСОБА_2 , а також враховується те, що останньому залишилося менше трьох років до досягнення пенсійного віку.

Стосовно ОСОБА_1 , тимчасова комісія вирішила (прийняла рішення) звільнити ОСОБА_1 23 травня 2024 року відповідно до п.1 статті 40 К3пП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Наказом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 23 травня 2024 року №186/ос «Про припинення трудового договору із ОСОБА_1 » на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України» припинено із ОСОБА_1 - заступником головного бухгалтера, трудовий договір 23 травня 2024 року.

Підставою для видання зазначеного вище наказу зазначено: наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22 лютого 2024 року №71 «Про введення в дію нового штатног розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», попередження пр наступне вивільнення від 15 березня 2024 року №01-19/542/24, протокол засідання тимчасовоїкомісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 21 травня 2024 року № 2.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», третя особа Профспілкова організація ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції посилався на те, що встановлені обставини свідчать про звільнення позивача з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, у тому числі, положень статті 49-2 КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року не відповідає.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Згідно частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15 вказано, що «оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зроблено висновок, що:

«за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21 (провадження № 61-5659св22) вказано, що: «однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 742/1209/18 (провадження № 61-1464св19) зазначено, що:

«за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків»;

«розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2021 року в справі № 756/7222/18 (провадження № 61-5634св21) зазначено, що: «Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник. Системний аналіз наведених положень КЗпП України дає підстави для висновку, що при звільненні працівників у зв`язку із скороченням чисельності чи штату працівників роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, чия посада ліквідується (скорочується), усі вакантні на день звільнення на підприємстві посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, у тому числі і у новостворених підрозділах».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в справі № 800/538/17 зазначено, що оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язкових яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно статті 9 Конвенції МОП № 158, тягар доказування наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Аналогічний правовий висновок щодо принципу розподілу тягаря доказування у трудових спорах та застосування до спірних правовідносин Конвенції МОП № 158 міститься в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 235/3148/17-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 520/211/16-ц.

У пункті 45 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 17 червня 2011 року, зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

У справі, що переглядається, 22.02.2024 року ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» видано наказ №71 про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ». Додатком №1 та додатком №2 до вказного наказу затверджено перелік структурних підрозділів та перелік посад, які з 23.05.2024 року видаляються з організаціної структури та штатного розпису ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», серед яких посада заступника головного бухгалтера - 1 од., яку обіймала ОСОБА_1 .

Суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить власнику або уповноваженому ним органу відповідно до статті 64 Господарського кодексу України (висновки Верховного Суду в постановах від 27 травня 2021 року в справі № 201/6689/19, від 02 квітня 2025 року в справі № 758/4824/23), норми якого були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Вирішуючи відповідні трудові спори, з дотриманням принципів диспозитивності цивільного судочинства і змагальності сторін, суд перевіряє наявність законних підстав для звільнення, дотримання порядку (процедури) звільнення.

Відмовляючи в задовленні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто, вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду,тощо. Водночас,за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав обов`язок щодо працевлаштування працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» було проінформовано ОСОБА_1 про перелік вакантних посад в цілому по ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» станом на: 19.03.2024 року, 02.04.2024 року, 22.04.2024 року.

Розглянувши запропоновані відповідачем вакансії, ОСОБА_1 написала заяву про переведення її на вакантну посаду заступника головного бухгалтера, що не заперечується відповідачем.

Поряд з цим, 21 травня 2024 року, відповідно до витягу № 6 з протоколу № 2, проведено засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», вказаною комісією прийнято рішення звільнити ОСОБА_1 23 травня 2024 року відповідно до п.1 статті 40 К3пП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Наказом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 23 травня 2024 року №186/ос «Про припинення трудового договору із ОСОБА_1 » на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України» припинено із ОСОБА_1 - заступником головного бухгалтера, трудовий договір 23 травня 2024 року, серед іншого, підставою для звільнення зазначенопротокол засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 21 травня 2024 року № 2 (а.с.22-23 том 1).

Поряд з цим, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано, жодного належного та допустимого доказу, в розумінні чинного ЦПК України, про те, що ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» виконано приписи частини третьої статті 49-2 КЗпП та запропоновано позивачу перелік вакантних посад в цілому по ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» станом на 21 травня 2024 року (дату прийняття протоколу про звільнення позивача) та станом на 23 травня 2024 року (дату видання наказу про звільнення позивача).

Тобто, відповідач, як роботодавець, вирішуючи питання звільнення ОСОБА_1 з посади заступника головного бухгалтера 21 травня 2024 року, за два дні до кінцевоготерміну, зазначеного у попередженні, не надав їй переліку інших вакантних посад, які були наявними на підприємстві, як на 21 травня 2024 року, так і тих, які існували на день її звільнення 23 травня 2024 року, чим фактично позбавив її права повторного обрання посади, на яку б позивач могла претендувати зі своєю кваліфікацією після відмови 21 травня 2024 року відповідача у переведенні її на вакантну посаду заступника головногобухгалтера.

За наведених обставин, встановивши, що роботодавцем не виконано обов`язку і працівникові не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві і існували на день звільнення, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав, для визнати незаконнимта скасування наказу ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»від 23.05.2024 року №186/ос про припинення із ОСОБА_1 - заступником головного бухгалтера, трудового договору 23 травня 2024 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частин першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 станом на день звільнення займала посаду заступника головного бухгалтера ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» то, керуючись приписами ч.1 ст.235 КЗпП України, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника головного бухгалтера ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» з 24 травня 2024 року.

Частиною другою та сьомою статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше. як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

У пункті 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку №100).

З наданої до суду першої інстанції довідки від 23.05.2024 року № 01-19/885/24 ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» вбачається, що ОСОБА_1 у березні 2024 року, квітні 2024 року отримала заробітну плату у розмірі 126 168,66 грн, кількість робочих днів за два місяці - 42, період вимушеного прогулу з 24травня 2024 року по 19 травня 2025 року становить 257 робочих днів.

Отже, середній заробіток позивачки за період з 24травня 2024 року по 19 травня 2025 року становить 772 033,14 грн, виходячи з розрахунку: 126 168,66 грн : 42 = 3004,02 х 257.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року по справі № 6-511цс16 зроблено правовий висновок, що «виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин».

Такий висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 (провадження № 11-134ас18), яка не вбачала підстав для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (у справі № 6-511цс16).

За юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист, як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в цивільному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 травня 2024 року по 19 травня 2025 року у розмірі 772 033,14 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Борисевича Даніїла Володимировича підлягає задоволенню, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визнання незаконним та скасування наказу ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 23.05.2024 року №186/ос про припинення із ОСОБА_1 - заступником головного бухгалтера, трудового договору 23 травня 2024 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України; поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника головного бухгалтера ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» з 24 травня 2024 року, стягнення з ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 травня 2024 року по 19 травня 2025 року у розмірі 772 033,14 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України

За результатами апеляційного перегляду даної справи апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Борисевича Даніїла Володимировича задоволено, рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог, а тому, з урахуванням того, що при подачі позовної заяви позивачкою не було сплачено судовий збір за подання позову в сумі 10 142,73 грн та вона звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 15 214,10 грн, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в дохід держави судового збору в сумі 25 356,83 грн.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 3, 5-1, ч.1 ст. 40 , ст. 49-2 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, ст.ст. 2, 12, 81, 89, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Борисевича Даніїла Володимировича задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», третя особа Профспілкова організація ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 23.05.2024 №186/ос про припинення із ОСОБА_1 - заступником головного бухгалтера, трудового договору 23 травня 2024 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника головного бухгалтера Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» з 24 травня 2024 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» ()на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24травня 2024 року по 19 травня 2025 року у розмірі 772 033,14 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» () в дохід держави судовий збір у розмірі 25 356,83 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: