КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/993/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Левенця Б. Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 21 березня 2024 року

у складі судді Сіромашенко Н. В.

у цивільній справі № 761/42877/21 Шевченківського районного суду міста Києва

за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 62 128, 08 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 13.08.2008 ОСОБА_1 підписав заяву з метою отримання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

При цьому вказує, що, враховуючи положення п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписанням Договору відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Разом з тим, в порушення умов Договору та положень ст. ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконував та станом на 31.10.2021 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 63 676,46 грн, з яких: 3 882,85 грн - заборгованість за тілом кредиту; 58 011,59 грн - заборгованість за відсотками нарахованими відсотками, 1 782,02 грн - нарахована пеня.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом за кредитним договором № б/н від 13.08.2008 в сумі 3 882 грн 85 коп. та судові витрати в розмірі2 270 грн 00 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Ніколаєнко О. М. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині відмовлення у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 58 011,59 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем надана до суду заява від 13.08.2008, у якій зазначено персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація про відповідача, що необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, а з копії заяви, яка засвідчена особистим підписом, чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про оформлення договору. В заяві зазначено базову відсоткову ставку: 2,5% на місяць (або 30% на рік).

Апелянт зазначає, що разом із позовною заявою та анкетою-заявою надав до суду першої інстанції копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», особисто підписану Відповідачем, проте суд на даний доказ уваги взагалі не звернув. Натомість цілком безпідставно вважав стягнення заборгованості за процентами необґрунтованим, оскільки вони нібито не встановлені умовами договору.

Представник апелянта зазначала, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів за отримання відсотків за їх користування і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, враховуючи, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (у редакції на дату подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідачу ОСОБА_1 направлялася копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги на його поштову адресу, а саме: АДРЕСА_1 , (а.с. 114), яка є зареєстрованою адресою місця проживання відповідача. Зазначена кореспонденція була повернута до суду апеляційної інстанції з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

У справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18, рішення 24.02.2022, пункти 11-12) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи.

Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.

Отже, листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 (провадження №61-11723св22).

Таким чином, оскільки поштова кореспонденція була направлена відповідачу ОСОБА_1 на дійсну його адресу листом рекомендованою кореспонденцією, суд апеляційної інстанції вважає, що в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

02.08.2009 відповідач підписав анкету-заяву (а. с. 15) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та довідку про умови кредитування про використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а. с. 16).

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами, Тарифами надання банківських послуг», складає між ним та банком кредитний договір.

Відповідачу видана кредитна карта № НОМЕР_1 , про що зазначено в анкеті-заяві від 13.08.2008 та окремо у довідці АТ КБ «Приватбанк» про видані відповідачу картки (а. с. 14). Строк дії картки, що видана становить 12/11, тобто до 31.12.2011.

Відповідно до анкети-заяви від 13.08.2008, що підписана відповідачем, базова процентна ставка за кредитом становить 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Щомісячна комісія не передбачена. Згідно довідки про умови кредитування, що підписана відповідачем, отримавши кредитні кошти ОСОБА_1 повинен був сплачувати щомісячно (до 25-го числа місяця наступного за звітним) 7 % від заборгованості, але не менше ніж 50 грн та не більше залишку заборгованості.

За умовами кредитного договору від 13.08.2008 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості.

З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач фактично користувався карткою до 29.12.2008 (остання дата поповнення рахунку). Заборгованість на вказану дату становила 3 882,85 грн, після чого кредитний ліміт було знижено з 5 000 грн до 3 990 грн та нараховувались лише проценти за користування кредитом та штрафи за прострочку.

Згідно розрахунку заборгованість відповідача за договором б/н від 13.08.2008 станом на 31.10.2021 становить 63 676,46 грн, з яких: 3 882,85 грн - заборгованість за тілом кредиту; 58 011,59 грн - заборгованість за відсотками нарахованими відсотками, 1 782,02 грн - нарахована пеня.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучений до матеріалів справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Оскільки з наданих суду матеріалів не вбачається, що відповідач ставив свій підпис при ознайомленні його з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, а анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що сторони не узгодили розмір процентів не відповідають фактичним обставинами та наявним у матеріалах справи доказам, адже відповідно до анкети-заяви від 13.08.2008, що підписана відповідачем, базова процентна ставка за кредитом визначена у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Отже суд помилково вважав, що відсутні підстави для стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами. Посилання суду на правову позицію, викладену у

постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, є нерелевантним, адже обставини справи є відмінними.

Водночас, колегія не вбачає підстав для задоволення вимог банку про стягнення процентів у повному обсязі з огляду на наступне.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1,3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору.

За змістом пунктів 2.3., 2.4., 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (у редакції, що діяла станом на грудень 2011 року - термін дії картки відповідача), спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб (далі - договір).

Договір укладається в письмовій формі. Умови договору мають бути викладені державною мовою. Укладення договору іншою мовою здійснюється за домовленістю емітента та клієнта відповідно до законодавства України. Один примірник договору зберігається в емітента, а другий примірник договору емітент зобов`язаний надати клієнту під підпис. Емітент зобов`язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку.

Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачою нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Обставин щодо перевипуску кредитної платіжної картки № НОМЕР_1 із видачою відповідачу нової кредитної картки не встановлені, а тому колегія суддів вважає, що кінцевий строк кредитування у справі становить до 31 грудня 2011 року, що відповідає строку дії картки № НОМЕР_1.

Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після 31 грудня 2011 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Станом на грудень 2008 року заборгованість відповідача за кредитом становила 3 882,85 грн, а отже із урахуванням погодженої сторонами відсоткової ставки 2,5% на місяць (30% річних) підлягають стягненню проценти за користування вказаними грошовими коштами за період до закінчення терміну дії картки, тобто до 31.12.2011 (за три роки), що становить 3 882*30%*3 = 3 494,57 грн.

За таких обставини, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягнення заборгованості за процентами з відповідача у повному обсязі. Рішення суду у відповідній частині підлягає скасуванню з підстав встановлених ст. 376 ЦК України, із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог й стягнення на користь банку 3 494,57 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, й в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню витрати по сплати судового збору за подання апеляційної скарги пропорцій до задоволених вимог (6,02%) у розмірі 204,98 грн (3 405*6,02%).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року у частині відмови задоволенні позову про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» () заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором № б/н від 13.08.2008 в сумі 3 494,57 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення відсотків за кредитним договором № б/н від 13.08.2008 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» () витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 204,98 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

Б. Б. Левенець