Провадження №2/333/1253/25
рішення

Іменем України

09 червня 2025 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Тучкова С.С.,

за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О.,

представника позивача Венгаренко В.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/10406/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Венгаренко Т.А. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що з 20 вересня 2014 року позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу була придбана квартира АДРЕСА_1 . Майно придбане за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Укласти договір про поділ спільного майна, яке було набуте в період шлюбу, відповідач відмовляється. За наведеного представник позивача просить суд поділити спільну сумісну власність подружжя квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках, визнавши право власності за кожним з подружжя по частини квартири, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Позичав, будучи своєчасно і належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі і просила суд задовольнити позовні вимоги, з підстав, викладених у позові.

Відповідач у судовому засіданні повідомив, що квартира була придбана за його особисті грошові кошти, але проти задоволення позову не заперечував. Також на запитання суду повідомив, що дійсно отримував від позивача пропозицію щодо укладення договору поділу спільного майна подружжя.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача і відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно Свідоцтва про шлюб 20 вересня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с.22).

06 червня 2017 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_1 . Згідно п.3.7. Договору цей правочин вчинено за згодою дружини покупця ОСОБА_2 (а.с.12-14).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 03.06.2025 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30 січня 2025 року шлюб, зареєстрований 20.09.2014 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (актовий запис №966), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано.

Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності, між сторонами не досягнуто.

На підставі ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з вимогами ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 , придбана за оплатним договором у період перебування позивача і відповідача у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, і звідси ОСОБА_2 , як дружина, має право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази і вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Враховуючи задоволення основних вимог за позовом, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4924,02 гривні.

Керуючись ст.368 ЦК України, ст.ст.63, 69-71 Сімейного кодексу України, ст.ст.4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Поділити спільну сумісну власність подружжя квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках, визнавши право власності за кожним з подружжя, а саме:

- ОСОБА_2 передати право власності на частину квартири АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_1 передати право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 4924 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири) гривні 02 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 09.06.2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков