Провадження № 22-ц/812/955/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 червня 2025 року м. Миколаїв

справа № 490/2608/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівною

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 09 квітня 2025 року суддею Саламатіним О.В. у приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника Мотельчук Ю.І., звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Форінт» з указаним вище позовом.

Посилаючись на незаконність нарахування процентів та пені за договором про відкриття кредитної лінії №04-В/08/19/ФО/П від 03.04.2008 року після 08 січня 2009 року, позивачка просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 04 жовтня 2012, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З.В., зареєстрований в реєстрі за №719, яким звернуто стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк сбербанку Росії» у розмірі 13 671 803,03 грн шляхом звернення стягнення на майно: нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. «А» нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв. м; нежитлові приміщення підповерху площею 153,2 кв. м, нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітина площею 448,4 кв. м в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 773,40 кв. м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2025 року ОСОБА_1 у відкритті провадження відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 уже зверталася до суду з аналогічними позовними вимогами. Зокрема, пред`явивши позов до АТ "Сбербанк", треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова З.В., Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, Недбай В.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту з майна (справа №490/5763/19).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивачки адвокат Мотельчук Ю.І., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що у цивільній справі №490/5763/19 ОСОБА_1 було пред`явлено позов до АТ "Сбербанк", натомість у справі, яка переглядається, позов пред`явлено до ТОВ "ФК "Форінт" та ОСОБА_2 .

Отже у справі № 490/2608/25 інший суб`єктний склад учасників правовідносин ніж у справі № 490/5763/19, а саме інший відповідач.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Форінт» проти задоволення апеляційної скарги заперечувало, посилаючись на те, що на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначалися ті ж обставини та підстави позову, що і у даній справі, зокрема про її незгоду як майнового поручителя із сумою заборгованості, оскільки ця сума не є безспірною, вважала вчинення виконавчого напису з порушенням вимог закону у зв`язку з безпідставним нарахуванням відсотків та пені після зміни банком строку виконання зобов`язань.

Миколаївський апеляційний суд своєю постановою від 03.07.2023 року, яка була залишена без змін постановою Верховного суду від 10.102023 року, скасував рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.12.2021 року та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Отже, ОСОБА_1 вже скористалася своїм правом на звернення з позовом до суду про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису з аналогічних підстав та за участю тих же учасників цивільного процесу: позивач ОСОБА_1 , яка є боржником (майновим поручителем), відповідач - АТ «Сбербанк», змінена назва АТ «МР Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт», який є стягувачем, та 3-я особа - ОСОБА_2 .

2.Мотивувальна частина

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 01 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до АТ "Сбербанк", треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Зоря Владленівна, Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту з майна - справа №490/5763/19.

В справі №490/5763/19 позивачка просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 04 жовтня 2012 року, що вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З.В., зареєстрованого в реєстрі за №719, яким звернуто стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" в розмірі 13 671 803 гривень 03 коп. шляхом звернення стягнення на наступне майно: нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. "А" нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв.м.,; нежитлові приміщення підповерху площею 153,2 кв.м., нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітина площею 448,4 кв.м. в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 773,40 кв.м та зняти арешт з вищевказаного майна, накладений постановою від 05.01.2019 р. у виконавчому провадженні №57981652.

Свої вимоги в справі №490/5763/19 позивачка обгрунтовувала тим, що вона категорично не погоджується із вищезазначеним виконавчим написом, вважає що його вчинено із порушенням вимог чинного законодавства на заборгованість яка не була безспірною, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, факту отримання іпотекодавцем та позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також не врахувала того факту, що на час звернення стягувачем за вчиненням спірного виконавчого напису сплив трирічний строк, встановлений законодавством для його вчинення.

При цьому, в рішенні Центрального районного суду міста Миколаєва від 13.12.2021 року у справі №490/5763/19, зазначено таке:

"20 жовтня 2010 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 2-8499/10 позов АТ «Сбербанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь АТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором.

Постановою від 10 листопада 2021 року по справі № 2-8499/10 (провадження № 61-17609св20) Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалено стягнути із ОСОБА_3 солідарно із ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Сбербанк» загальну заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П станом на 07 січня 2009 року у розмірі 2 400 000,00 доларів США; стягнути із ОСОБА_3 солідарно із ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Сбербанк» загальну заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П станом на 07 січня 2009 року у розмірі 12 610 000,00 грн; стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість за процентами за користування кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П станом на 07 січня 2009 року у розмірі 88 200,00 доларів США та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 41 344,61 грн.; стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість за процентами за користування кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П станом на 07 січня 2009 року у розмірі 844 582,14 грн та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 39 054,87 грн.

Як вбачається зі змісту вказаних судових рішень, 08 грудня 2008 року ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк», направило ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення-вимогу, в якій банк вимагав дострокового повернення позичальником повної суми заборгованості за вказаними договорами не пізніше 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення-вимоги, яка станом на 08 грудня 2008 року складає 2 459 538,86 доларів США та 13043055,58 грн.

Як встановлено судовими рішеннями у справі № 2-8499/10, Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, пені, змінивши на власний розсуд строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорного.

Відповідно до пунктів 8.4. кредитного договору від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П позичальник, у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення.

Судами встановлено, що 08 грудня 2008 року ОСОБА_2 був ознайомлений із вказаним повідомленням-вимогою.

Таким чином, судами зроблено висновок, що датою зміни основних зобов`язань є 08 січня 2009 року (08 грудня 2008 року + 30 календарних днів згідно з пунктами 8.4. кредитних договорів та вимоги).

Отже, вказана заборгованість підлягає стягненню станом на 08 грудня 2008 року, оскільки направивши повідомлення-вимогу від 08 грудня 2008 року про дострокове повернення повної суми заборгованості у строк не пізніше 30 календарних днів, АТ «Сбербанк» змінив строк дії кредитного договору на 07 січня 2009 року, а тому саме з вказаної дати банк втратив право на нарахування процентів та пені."

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року у справі №490/5763/19 позов задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 04 жовтня 2012 року, вчинений приватним нотаріусом Журавльовою З. В., зареєстрований у реєстрі за № 719, яким звернено стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк сбербанку Росії» у розмірі 13 671 803,03 грн шляхом звернення стягнення на таке майно: нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. «А» нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв. м; нежитлові приміщення підповерху площею 153,2 кв. м, нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітина площею 448,4 кв. м в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 773,40 кв.м., в частині вимоги про зняття арешту з указаного майна, накладеного постановою від 05 січня 2019 року у виконавчому провадженні №№57981652 - відмовлено.

Миколаївський апеляційний суд постановою від 03 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» задовольнив та рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року в частині задоволених позовних вимог скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовив.

Тобто, позивачкою в справі №490/5763/19 вже заявлялися аналогічні вимоги, що і в справі №490/2608/25, також у вказаних справах ті ж самі сторони та підстави позову, зокрема щодо незаконності нарахування процентів та пені за договором про відкриття кредитної лінії №04-В/08/19/ФО/П від 03.04.2008 року після 08 січня 2009 року, які були предметом розгляду та оцінка яким була надана судом у справі №490/5763/19.

Позиція апеляційного суду

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Разом із тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, і є заходом на шляху недопущення винесення судами суперечливих та взаємовиключних судових рішень.

За змістом наведеної норми суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 (провадження №12-15гс19) вказано, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов (див. постанову Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі №204/7727/19, провадження № 61-1251св23).

Так колегією суддів встановлено, що 01 липня 2019 року ОСОБА_1 вже зверталась до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до АТ "Сбербанк", треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Зоря Владленівна, Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту з майна, справа №490/5763/19.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року у справі №490/5763/19 позов задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 04 жовтня 2012 року, вчинений приватним нотаріусом Журавльовою З. В., зареєстрований у реєстрі за № 719, яким звернено стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк сбербанку Росії» у розмірі 13 671 803,03 грн шляхом звернення стягнення на таке майно: нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. «А» нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв. м; нежитлові приміщення підповерху площею 153,2 кв. м, нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітина площею 448,4 кв. м в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 773,40 кв.м., в частині вимоги про зняття арешту з указаного майна, накладеного постановою від 05 січня 2019 року у виконавчому провадженні №№57981652 - відмовлено.

Миколаївський апеляційний суд постановою від 03 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» задовольнив та рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року в частині задоволених позовних вимог скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовив.

Постанова набрала законної сили.

Отже, позивачкою ОСОБА_1 у справі №490/2608/25 заявлені аналогічні вимоги, що і в справі № 490/5763/19, є ті ж самі сторони та підстави позову, зокрема щодо незаконності нарахування процентів та пені за договором про відкриття кредитної лінії №04-В/08/19/ФО/П від 03.04.2008 року після 08 січня 2009 року.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Доводи представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Мотельчук Ю.І. не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які судом зроблені на підставі досліджених доказів та із правильним застосуванням норм процесуального права.

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції колегія суддів не встановила, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Однак оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, витрати апелянта, понесені при її поданні, залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2025 рок про відмову у відкритті провадження у справі відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року