Дата документу 17.06.2025
Справа № 334/2099/25
Провадження № 2/334/1706/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про відібрання дітей та стягнення аліментів

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Сахно О.В. звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адмінінстрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про відібрання дітей та стягнення аліментів.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Копії ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено учасникам справи. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами, за адресою місцезнаходження майна відповідачкою отримано.

Відповідачка своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. У судове засідання не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Клопотань про відкладання підготовчого судового засідання або заяв про розгляд справи за відсутності відповідача не надходило.

Від позивача та представника позивача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутністю її представника та ухвалити рішення з урахуванням інтересів дітей.

Ухвалою суду підготовче судове засідання закрито 17 червня 2025 року. Інших процесуальних дій не вчинялось.

На виконання Закону України № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» 30.04.2025 р. відбулася державна реєстрація змін до відомостей про Ленінський районний суд м. Запоріжжя, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, відповідно до яких назву Ленінський районний суд міста Запоріжжя змінено на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням («Савіни проти України», № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок.

Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Судом встановлено, що Згідно наказу Служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 01.10.2024р. № 4147 Про тимчасове влаштування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 онука позивача та наказу Служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 01.10.2024р. № 4146 Про тимчасове влаштування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 онуку позивача, за її заявою від 01.10.2024р., тимчасово влаштовано до ОСОБА_1 .

Обидві дитини перебувають на профілактичному обліку у Службі (Управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради (проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх заміняють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини).

Мати дітей, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дітей.

Так, Відповідачка по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є одинокою матір`ю (відомості про батька записані зі слів матері згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України).

Батько малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на військовій службі в лавах ЗСУ.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 0814/12068/2012 від 08.11.2012р. шлюб між ОСОБА_5 та Відповідачкою ОСОБА_2 було розірвано 19.11.2012 року. Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилася жити з відповідачкою, однак фактично весь час проживала з бабусею.

Згідно довідки КНП Міська дитяча лікарня № 5 Запорізької міської ради 18.11.2023 р. № 02-13/1235 малолітній ОСОБА_3 був доставлений до лікарні з актом органів внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 18.11.2023р.

Дитина на той момент мала лише вісім місяців від народження, була знайдена та вилучена з родини відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, Відповідачка ОСОБА_2 перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Спеціалістами Органу опіки та піклування районної-адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, в особі відділу по Дніпровському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (далі - Третя особа) була проведена профілактична робота з Відповідачкою, здійснено обстеження умов проживання відповідачки, надані відповідні рекомендації щодо дотримання належних умов проживання для виховання та всебічного розвитку дитини. Після чого, дитина була повернута у родину ОСОБА_2 .

Однак з липня 2024 року, відповідачка рекомендації Органу опіки та піклування районної-адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, в особі відділу по Дніпровському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради не виконувала та покинула малолітню дитину ОСОБА_3 на бубусю, а з початку вересня 2024 року зовсім перестала цікавитися дітьми, перейматися їх здоров`ям та вихованням, жодної допомоги на утримання дітей не надавала. На теперішній час, ОСОБА_2 не має постійного місця проживання, за місцем своєї реєстрації не проживає вже тривалий час.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки і піклування надає суду письмовий висновок про вирішення спору на підставі даних, отриманих в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, бажаючих проживати з дитиною, приймати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи.

Наданий суду висновок Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району свідчить про неспроможність відповідачем ОСОБА_2 на даний час забезпечити необхідний розвиток дитині, тому з метою захисту прав дітей, прийнято рішення про необхідність відібрання у ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 2 cт. 182 СК України розмір аліментів має бути необхіднім та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Cт. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина мас право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами cm. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 cт. 181 СК України визначено, що рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 2 cт. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового Мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.1 cт. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

З огляду на вище викладене, суд вважає доведеним той факт, що відповідачка не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для нормального розвитку дітей відповідно до їх віку. Крім того, має проблеми зі вживанням алкогольних напоїв (алкогольну залежність).

Подібні дії Відповідачки у сукупності свідчать про свідоме та винне нехтування своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для відібрання дитини у неї без позбавлення батьківських прав та стягнення з неї аліментів.

Отже, з ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у розмірі частини від її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову та до досягнення старшої дитиною повноліття.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про відібрання дітей та стягнення аліментів - задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПГІ НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) її малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без позбавлення батьківських прав.

Відібрати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) її малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на утриманні якої будуть знаходитися малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у справі в дохід держави 1 211,20 грн. судового збору.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланнямhttp://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Козлова Н. Ю.