П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року у складі судді Данка В.Й., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: переобладнаний сарай під літню кухню під літ. «Ж», сарай під літ «Г» та навіс під літ «Д», які знаходяться на території двору загального користування та розміщені з лівої сторони дворогосподарства за АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року провадження у даній справі - закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про закриття провадження у даній справі, оскільки у цивільній справі № 2-6314/11 вимога про визнання права власності на набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: переобладнаний сарай під літню кухню під літ «Ж», сарай під літ «Г» та навіс під літ «Д», які знаходяться на території двору загального користування та розміщені з лівої сторони дворогосподарства за АДРЕСА_1 - не розглядалася.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Колотуха І.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Апелянт в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Закриваючи провадження у справі за позовом, суд першої інстанції керувався п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України та виходив з того, що є таке, що набрало законної сили, рішення у справі у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), пункт 61).

Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Матеріалами справи встановлено, що у лютому 2009 року ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на надвірні споруди у дворогосподарстві АДРЕСА_1 .

У послідуючому ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та остаточно просила про визнання за нею права власності на надвірні споруди у зазначеному будинковолодінні, визнати за нею право власності на самочинно споруджені надвірні споруди, що розташовані зліва від будинку на земельній ділянці, що передана їй у користування, зобов`язати першу Ужгородську Державну нотаріальну контору внести зміни у свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_2 в частині виключення з нього надвірних споруд, які були передані їй у власність за мировою угодою з ОСОБА_3 , зобов`язавши Ужгородське МБТІ зареєструвати право на ці споруди за ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічними позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні двором, зобов`язавши ОСОБА_1 знести зазначені споруди та скасувати рішення виконкому Ужгородської міської ради про надання дозволу ОСОБА_1 на видачу документів на реєстрацію цих споруд та звільнити сарай під літерою «Г», який після смерті його батька перейшов у його власність на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2010 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні власністю і зобов`язано ОСОБА_1 звільнити господарську споруду - сарай під літерою «Г» та знести самочинно збудовані надвірні споруди під літерами «З», «Н», «К» за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 281 від 05 листопада 2003 року «Про видачу документів на реєстрацію», в частині п. ІІІ.2 про надання дозволу на правову реєстрацію самовільного будівництва ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13 квітня 2011 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2010 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2011 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 13 квітня 2011 року в частині відмови ОСОБА_1 у позові про визнання права на самочинне будівництво та в частині позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні двором, знесення самочинного будівництва та скасування рішення виконкому Ужгородської міської ради від 5.11.2003 року в частині надання дозволу на реєстрацію цього будівництва - скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 13 квітня 2011 року залишено без змін.

02.10.2012 ОСОБА_1 змінила свої позовні вимоги та просила суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на надвірні споруди: сараї під літерами «З», «Д», «Ж», «Г», «И», туалет, які значаться у мировій угоді 1987 року в дворогосподарстві АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- зобов`язати КП «БТІ м. Ужгорода» зареєструвати право власності за ОСОБА_1 надвірних споруд під літерами «Д», «Ж», «Г», «И», туалет під літ. «Л», які значаться у мировій угоді та ухвалі Ужгородського міського суду від 07.12.1987 року дворогосподарства під АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинні надвірні споруди під літерами «З», «Н», «К» в дворогосподарстві АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- зобов`язати КП «БТІ м. Ужгорода» зареєструвати право власності за ОСОБА_1 на самочинні надвірні споруди під літерами «З», «Н», «К» в дворогосподарстві АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- зобов`язати Першу Ужгородську державну нотаріальну контору внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 від 09 липня 2002 року, а саме: по надвірних спорудах під літерами «Д», «Ж», «Г», «И», туалет, які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- стягнути із ОСОБА_2 судові витрати: оплати держмита та адвокатських послуг у сумі 8 000 гривень;

- в зустрічному позові ОСОБА_2 відмовити.

16.04.2013 ОСОБА_1 збільшила свої позовні вимоги та просила суд:

- позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб без самостійних вимог: Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, Ужгородської міської ради про визнання права власності на надвірні будови під літерами «З», «Н», «К», «Ж», «Г» у дворогосподарстві АДРЕСА_1 - задовольнити;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на надвірні споруди: сараї під літерами «З», «Д», «Ж», «Г», «И», туалет, які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Реєстраційну службу Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області зареєструвати право власності за ОСОБА_1 надвірних споруд під літерами «Д», «Ж», «Г», «И», туалет під літ. «Л», які значаться в ухвалі Ужгородського міського суду від 07.12.1987 дворогосподарства під АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинні надвірні споруди під літерами «З», «Н», «К» в дворогосподарстві АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- зобов`язати Реєстраційну службу Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області зареєструвати право власності за ОСОБА_1 на самочинні надвірні споруди під літерами «З», «Н», «К» в дворогосподарстві АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- зобов`язати Першу Ужгородську державну нотаріальну контору внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 від 09 липня 2002 року, шляхом виключення надвірних споруд під літерами «Д», «Ж», «Г», які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку по АДРЕСА_1 ;

- стягнути із ОСОБА_2 судові витрати: оплати держмита та адвокатських послуг у сумі 8 000 гривень;

- в зустрічному позові ОСОБА_2 відмовити.

05.06.2013 ОСОБА_2 уточнив свої позовні вимоги та просив суд:

- поновити строки на оскарження рішення виконавчого комітету Ужхородської міської ради від 05.11.2003 №281 «Про видачу документів на реєстрацію виконкомом Ужгородської міської ради в частині ІІІ п. 2 про надання дозволу на правову реєстрацію самовільного будівництва ОСОБА_1 , яка самовільно перебудувала сарай під літню кухню та побудувала господарські приміщення у власному дворі по АДРЕСА_1 »;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.11.2003 за №281 «Про видачу документів на реєстрацію виконкомом Ужгородської міської ради в частині ІІІ п.2 в частині про надання дозволу на правову реєстрацію самовільного будівництва ОСОБА_1 , яка самовільно перебудувала сарай під літню кухню у власному дворі по АДРЕСА_1 ;

- усунути перешкоди в користуванні його власністю, тобто - зобов`язати ОСОБА_1 звільнити господарську споруду сарай під літерою «Г» у будинковолодінні АДРЕСА_1 .

17.04.2014 ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги та просила суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на надвірні споруди: сараї під літерами «З», «Д», «Ж», «Г», «И», туалет, які значаться у мировій угоді 1987 року в дворогосподарстві АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- зобов`язати КП «БТІ м. Ужгорода» зареєструвати право власності за ОСОБА_1 надвірних споруд під літерами «Д», «Ж», «Г», «И», туалет під літ. «Л», які значаться у мировій угоді та ухвалі Ужгородського міського суду від 07.12.1987 дворогосподарства під АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинні надвірні споруди під літерами «З», «Н», «К» в дворогосподарстві АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- зобов`язати КП «БТІ м. Ужгорода» зареєструвати право власності за ОСОБА_1 на самочинні надвірні споруди під літерами «З», «Н», «К» в дворогосподарстві АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- зобов`язати Першу Ужгородську державну нотаріальну контору внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 від 09 липня 2002 року, а саме: по надвірних спорудах під літерами «Д», «Ж», «Г», «И», туалет, які розташовані на земельній ділянці з лівої сторони по відношенню до будинку;

- в зустрічному позові ОСОБА_2 відмовити.

21.04.2015 у ОСОБА_1 змінила свої позовні вимоги та просила суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на надвірні споруди під літерами «Д», «Ж», «Г», що розташовані на земельній ділянці, площею 580 кв.м., із лівої сторони по відношенню до будинку по АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинне будівництво надвірних споруд під літерами «З» - 9. З кв.м., «Н» - 15, 0 кв.м., «К» - 19, 0 кв.м. та перебудову із сараю під літню кухню під літерою «Ж», які розміщені на земельній ділянці, площею 580 кв.м. з ліеої сторони по відношенню до будинку АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Першу Ужгородську державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 09 липня 2002 року, серія АЕК № 902616 реєстровий №1-1559 - шляхом виключення в частині права власності на спадщину за ОСОБА_2 на надвірні споруди під літерами навіс - «Ц», сараї «Г», перебудову із сараю в літню кухню - під літ «Ж», що розташовані на земельній ділянці із лівої сторони по відношенню до будинку по АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення реєстратора: Першої Ужгородської державної нотаріальної контори про реєстрацію права власності на спадкове майно в частині надвірних споруд під літерами «Д», «Ж», «Г» що розташовані на земельній ділянці із лівої сторони по відношенню до будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;

- стягнути із ОСОБА_2 судові витрати ОСОБА_1 , а саме: витрати на оплату судового збору та правову допомогу.

23.01.2017 ОСОБА_2 уточнив свої вимоги та просив суд:

- поновити строки на оскарження рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.11.2003 №281 «Про видачу документів на реєстрацію виконкомом Ужгородської міської ради в частині Ш п.2 про надання дозволу на правову реєстрацію самовільного будівництва ОСОБА_1 , яка самовільно перебудувала сарай під літню кухню та побудувала господарські приміщення у власному дворі по АДРЕСА_1 .»;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.11.2003 за №281 «Про видачу документів на реєстрацію виконкомом Ужгородської міської ради в частині 3 п.2 в частині про надання дозволу на правову реєстрацію самовільного будівництва ОСОБА_1 , яка самовільно перебудувала сарай під літню кухню у власному дворі по АДРЕСА_1 ;

- усунути перешкоди в користуванні моєю власністю, тобто - зобов`язати ОСОБА_1 звільнити господарську споруду сарай під літерою «Г» у будинковолодінні АДРЕСА_1 .

23.01.2017 ОСОБА_1 збільшила свої позовні вимоги та просила суд:

- залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Першу Ужгородську державну нотаріальну контору (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 49);

- визнати за ОСОБА_1 право власності на надвірні споруди під літерами «Д», «Ж», «Г», що розташовані на земельній ділянці площею 580 кв.м. із лівої сторони по відношенню до будинку по АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинне будівництво надвірних споруд під літерами «З» - 9,3 кв.м., «Н» - 15,0 кв.м., «К» -19,0 кв.м. та перебудову із сараю під літню кухню під літерою «Ж», які розміщені на земельній ділянці, площею 580 кв.м. з лівої сторони по відношенню до будинку АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення державного реєстратора - Першої Ужгородської державної нотаріальної контори про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спадкове майно в частині надвірних споруд під літерами «Д», «Ж», «Г», що розташовані на земельній ділянці площею 580 кв.м. із лівої сторони по відношенню до будинку по АДРЕСА_1 ;

- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: витрати па оплату судового збору та правову допомогу.

Ухвалою суду від 10.11.2017 відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 від 23.01.2017 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Першої Ужгородської державної нотаріальної контори.

Прийнято до розгляду заяву позивача ОСОБА_1 від 23.01.2017 в порядку ст. 31 ЦПК України в частині збільшених та уточнених позовних вимог про:

- визнано за ОСОБА_1 право власності на надвірні споруди під літерами «Д», «Ж», «Г», що розташовані на земельній ділянці площею 580 кв.м., із лівої сторони по відношенню до будинку по АДРЕСА_1 .

- визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинне будівництво надвірних споруд під літерами «З» - 9,3 кв.м., «Н» - 15,0 кв.м., «К» - 19,0 кв.м. та перебудову із сараю під літню кухню під літерою «Ж», які розміщені на земельній ділянці, площею 580 кв.м. з лівої сторони по відношенню до будинку АДРЕСА_1 .

Відмовлено у прийнятті до розгляду заяви позивача ОСОБА_1 від 23.01.2017 в порядку ст. 31 ЦПК України в частині позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора - Першої Ужгородської державної нотаріальної контори про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спадкове майно в частині надвірних споруд під літерами «Д», «Ж», «Г», що розташовані на земельній ділянці площею 580 кв.м. із лівої сторони по відношенню до будинку по АДРЕСА_1 .

Прийнято до розгляду заяву відповідача, позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_2 від 23.01.2017 заяву в порядку ст. 31 ЦПК України, про зміну підстав позову.

31.05.2018 ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила суд:

- припинити за ОСОБА_2 право власності на надвірні споруди під літерами «Г», «Д», «Ж», що розміщені із лівої сторони но відношенню до будинку по АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на надвірні споруди під літерами «Г», «Д», «Ж», що розміщені з лівої сторони по відношенню до будинку по АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинне будівниптво надвірних споруд під літерами «З» - 9,3 кв.м., «Н» - 15,0 кв.м., «К» -19,0 кв.м. які розміщені з лівої стороно по відношенню до будинку АДРЕСА_1 ;

- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: витрати на оплату судового збору та правову допомогу.

Вказана цивільна справа розглядалася судом після направлення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині:

- відмови ОСОБА_1 у позовній вимозі про визнання права на самочинне будівництво;

- позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні двором, знесення самочинного будівництва та скасування рішення виконкому Ужгородської міської ради від 05.11.2003 в частині надання дозволу на реєстрацію цього будівництва.

В іншій частині рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 квітня 2011 року залишено без змін, тобто рішення:

про визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на надвірні споруди: сараї під літерами «Д», «Ж», «Г», які значаться в мировій угоді 1987 року в дворогоподарстві АДРЕСА_1 , які розташовані злів (по відношенню до будинку);

про зобов`язання Першої Ужгородської державної нотаріальної контори внести зміни до свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 від 9 липня 2002 року, шляхом виключення надвірних споруд під літерами «Д», «Ж», «Г»;

про зобов`язання Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода зареєструвати за нею право власності на надвірні споруди під літерами «Д», «Ж», «Г», «З», «Н», «К» в дворогоподарстві АДРЕСА_1 ;

про усунення перешкод ОСОБА_2 у користуванні власністю і зобов`язанні ОСОБА_1 звільнити господарську споруду - сарай під літерою «Г» за адресою АДРЕСА_1 залишено без змін.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 листопада 2022 року з урахуваннях ухвали про виправлення описки визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудовані надвірні споруди під літерами «З», «Н», «К» в дворогосподарстві АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 :

про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинно збудованих надвірних споруд під літерами «З», «Н», «К» в дворогосподарстві за адресою АДРЕСА_1 ;

про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.11.2003 №281 «Про видачу документів на реєстрацію виконкомом Ужгородської міської ради в частині ІІІ п. 2 про надання дозволу на правову реєстрацію самовільного будівництва ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 залишено без задоволення.

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: переобладнаний сарай під літню кухню під літ. «Ж», сарай під літ «Г» та навіс під літ «Д», які знаходяться на території двору загального користування та розміщені з лівої сторони дворогосподарства за АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Із заявленого позову випливає, що такі вимоги вже були предметом розгляду у іншій справі.

Зокрема, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2010 року, яке набрало законної сили вже вирішувалася позовна вимога про визнання права власності за набувальною давністю на надвірні споруди: сараї під літерами «Д», «Ж», «Г» за адресою АДРЕСА_1 (в частині вирішення даної позовної вимоги ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2011 року рішення суду залишено без змін).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказано, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

З врахуванням того, що спір про визнання права власності за набувальною давністю на надвірні споруди: сараї під літерами «Д», «Ж», «Г» за адресою м. Ужгород, вул. Томчанія, 14а, за яким позивач звернувся до відповідача, на даний час вирішений, за результатами розгляду якого прийнято рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, у суду першої інстанції були всі правові підстави для закриття провадження у справі, що передбачені п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.102, 103, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: