Справа № 683/1933/25
У Х В А Л А

30 червня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Старокостянтинів без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (до подання позовної заяви),

в с т а н о в и в:

26 червня 2025 року ОСОБА_1 до подання позовної заяви звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи заяву вказує, що 03 липня 2018 року на підставі договору позики він надав ОСОБА_2 у позику 15000 доларів США. Згідно п.11 вказаного договору позики строк позики становив один рік. Однак, відповідно до умов цього ж пункту, у разі відсутності заперечень щодо продовження строку позики по закінченню строку, він вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах. З часу закінчення строку дії договору позики у 2019-2024 роках ні від нього, ні від ОСОБА_2 не було заперечень, тому даний договір вважається продовженим до 03 липня 2025 року.

Крім того, 06 липня 2019 року між ним і ОСОБА_2 було укладено ще один договір позики №5, за умовами якого він позичив ОСОБА_2 5000 доларів США. Згідно п.11 вказаного договору позики строк позики становив два місяці. Однак, відповідно до умов цього ж пункту, у разі відсутності заперечень щодо продовження строку позики по закінченню строку, він вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах. З часу закінчення строку дії договору позики по даний час ні від нього, ні від ОСОБА_2 не було заперечень, тому даний договір вважається продовженим до 06 липня 2025 року.

Оскільки він не бажає продовження вказаних вище договорів позики на новий строк, то 17 червня 2025 року ним було надіслано на адресу ОСОБА_2 відповідні письмові вимоги повернути позику у тій самій формі, в якій вона була надана в строк, передбачений договорами, тобто до 03 липня та до 06 липня 2025 року відповідно.

Вказує, що він неодноразово спонукав ОСОБА_2 дотриматись умов договорів позики щодо забезпечення умов виконання договорів та повернення позик та укласти договір іпотеки належної йому на праві власності квартири, проте останній під різними приводами ухиляється від укладення такого договору.

Вважає, що такі дії ОСОБА_2 свідчать про свідоме порушення умов договорів позики та ухилення від повернення позики. Про умисне невиконання умов договору та повернення позики свідчить і той факт, що з моменту отримання позики ОСОБА_2 побудував та зареєстрував нові об`єкти нерухомості, зокрема, кафе-бар.

Крім того, ОСОБА_2 уникає отримання поштового відправляння із вимогою повернути грошові кошти, та відповідно, повернення позики до 03 липня та до 06 липня 2025 року.

Наведене вище, на думку ОСОБА_1 , свідчить про ухилення ОСОБА_2 від повернення позики, що може ускладнити і навіть унеможливити в майбутньому виконання рішення суду за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики в сумі 20000 доларів США, який буде ним подано протягом десяти днів після подачі заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить забезпечити позов, який буде ним подано до суду про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 20000 доларів США, що в еквіваленті до гривні станом на 25 червня 2025 року становить 835848 грн., шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 в межах суми позову та судових витрат, які будуть складатись із судового збору в сумі 8358,48 грн., на загальну суму 844206,48 грн.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та доданими до неї документами, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пунктах 4, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими

негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів вбачається, що на підставі договору позики від 03 липня 2018 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 15000 доларів США, які той мав повернути у строк до 03 липня 2019 року, а на підставі договору позики від 06 липня 2019 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які той мав повернути у строк до 06 вересня 2019 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 вказує, що строк дії вказаних договорів позики неодноразово продовжувався, в зв`язку із чим строк дії договору позики від 03 липня 2018 року закінчується 03 липня 2025 року, а договору позики від 06 липня 2019 року 06 липня 2025 року.

Крім того, 17 червня 2025 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення позики за вищевказаними договорами у строк до 03 липня та до 06 липня 2025 року відповідно.

Отже, станом на 26 червня 2025 року, тобто на дату подачі заяви про забезпечення позову, зобов`язання ОСОБА_2 щодо повернення позики в сумі 15000 доларів США та 5000 доларів США не наступили. Відповідно ОСОБА_1 не набув права вимоги до ОСОБА_2 про повернення позики, оскільки у строк до 03 липня та до 06 липня 2025 року ОСОБА_2 ще має право повернути позику в сумі 15000 доларів США та 5000 доларів США відповідно у добровільному порядку.

Отже, зі змісту заяви ОСОБА_1 та доказів, наданих ним на підтвердження своїх вимог, вбачається, що на час подачі заяви про забезпечення позову між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спір щодо стягнення заборгованості за договором позики ще не виник, оскільки строк, на який була надана позика, не закінчився, й відповідно право вимоги за договорами позики не наступило.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у даному випадку є передчасною, а тому не може бути задоволена.

Керуючись ст.ст. 149-153 258- 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000 доларів США, що в еквіваленті до гривні станом на 25 червня 2025 року становить 835848 грн., шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 в межах суми позову та судових витрат на загальну суму 844206,48 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: