Справа №676/458/25
Номер провадження 2/676/1130/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Вдовичинського А.В.,

секретаря судового засідання Мазуркевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янець-Подільський справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

представник позивача ТОВ «Діджи фінанс» Романенко М.Е. 20.01.2025 р. звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 17.07.2021 р. за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» https://miloan.ua/, ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту №3346043. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на сайті https://miloan.ua/. Законодавством України передбачено оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного Договору № 3346043 від 17.07.2021 р., який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином, Відповідач уклав Договір про споживчий кредит №3346043 від 17.07.2021 р. з ТОВ «Мілоан» () та на підставі платіжного доручення (долучено до позовної заяви) Відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 7 000,00 грн. Кредитний Договір № 3346043 від 17.07.2021 р. було укладено строком на 30 днів. Проте, Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. 11.11.2021 р. згідно умов Договору відступлення прав вимоги №12Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 3346043 від 17.07.2021 р. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до Відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 30 176,64 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6790,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 22 616,64 грн.; заборгованість по комісії 0,00 грн.; заборгованість за пенею становить 770,00 грн. У зв`язку із істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору №3346043 від 17.07.2021 року позивач який набув грошової вимоги на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №3346043 від 17.07.2021 року. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки передбачені кредитним договором. Позивач просить суд винести рішення яким: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №3346043 від 17.07.2021 р. у розмірі 30 176,64 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить справу розглянути без його участі.

Представник відповідача в суді позов визнав частково в розмірі заборгованості по кредиту 6790,00 грн. та заборгованості по процентах в розмірі 2625,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. В обґрунтування заперечень представник відповідача вказав, що нарахування процентів за межами строку кредитування 30 днів суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 , його довіритель не продовжував строк кредитування, положення кредитного договору про сплату комісії є нікчемним, а тому вимоги позивача в частині стягнення комісії є безпідставними, витрати на правову допомогу просить зменшити до 500,00 грн. оскільки справа є малозначною, подано типовий позов.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

17.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі Договір про споживчий кредит №3346043 (а.с.15-19) шляхом подання відповідачем в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» анкети-заяви на отримання кредиту № 3346043 (а.с.37). Після проведення необхідної перевірки ТОВ «Мілоан» було направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, після введення якого Відповідач підтвердив прийняття умов Кредитного Договору №3346043 від 17.07.2021 р. Вказані обставини підтверджуються копією анкети-заяви(а.с.37).

Відповідно до умов укладеного договору: кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а Позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, шо визначені Договором. Кредит надавався з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Відповідно до п.1.2 договору було визначено суму (загальний розмір) кредиту в розмірі 7 000,00 грн. у валюті: Українські гривні. Кредит надавався строком на 30 днів з 17.07.2021 року (п.1.3.). Згідно п.1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 16.08.2021 року.

П.1.5.1 договору встановлено комісію за надання кредиту в сумі 770,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно п. 1.5.2. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом: 2625,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. П.1.7 договору передбачено, що тип процентної ставки за цим Договором, фіксована.

Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього Договору.

П.2.2 розділу 2 договору «Умови виконання» встановлено: 2.2. Плата за кредитом: пп.2.2.1 Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. П. 2.2.2. нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. П. 2.2.3. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.

П 2.3 договору визначено порядок пролонгації строку кредитування.

П. 2.3.1.1. договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил.

Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.

На виконання умов укладеного договору 24.04.2021 р. ТОВ «Мілоан» було перераховано відповідачу на його банківську картку 7 000,00грн.. Зазначені обставини підтверджуються крім наданого суду позивачем розрахунку заборгованості (а.с.33), платіжним дорученням 51463336 від 17.07.2021 року (а.с.13). Представник відповідача в суді визнав факт отримання його довірителем кредитних коштів згідно вказаного договору.

На виконання умов договору відповідач частково сплатив заборгованість, а саме 28.08.2021 р. 759,00 грн. сплата процентів по кредиту, 210,00 грн. сплата комісії за пролонгацію, 210,00 грн. сплата тіла кредиту, що вбачається із розрахунку (а.с.33).

Умови кредитного договору відповідач належним чином не виконав.

11.11.2021 р. між ТОВ «Мілоан» () та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір відступлення прав вимоги №12Т відповідно до якого кредитор передав новому кредитору за плату, а новий кредитор прийняв належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками(а.с.8-9). На виконання умов зазначеного договору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було сплачено ТОВ «Мілоан» кошти, що підтверджується копіями платіжних інструкцій(а.с.8-9).

Відповідно до умов зазначеного договору позивач набув право вимоги до відповідача по кредитному договору № 3346043 від 17.07.2021 року, що підтверджується витягом з Додатку до Договору Факторингу № 12Т від 11.11.2021 р.(а.с.34) відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 за цим кредитним договором становить 30 176,64 грн., з якої 6790,00 грн. сума заборгованості за тілом, 22 616,64 грн. сума заборгованості за відсотками, 770,00 грн. сума заборгованості за комісією, 0,00 грн. сума заборгованості за пенею.

Стаття 634 ЦК України передбачає можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частини 1, 3 та 5 ст.203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Законом України «Про електронні довірчі послуги» визначено правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації.

Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Ч. 3 ст. 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Ст. 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Ст.517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

З наданих представником позивача суду доказів видно, що відповідач згідно укладеного Кредитного договору №3346043 від 17.07.2021 р. отримав від ТОВ «Мілоан» кредит в сумі 7000,00 грн. Позивач набув право вимоги до відповідача згідно зазначеного кредитного договору, що підтверджено належними та допустимими доказами. Розмір заборгованості по кредиту підтверджено позивачем належними та допустимими доказами, а саме розрахунком ТОВ «Мілоан» (а.с.33) та копією платіжного доручення від 17.07.2021 р. про перерахування коштів(а.с.13). За вказаних обставин, а також враховуючи визнання представником відповідача позову в цій частині, а тому на переконання суду вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6790,00 грн. підлягають до задоволення.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом, то вони на переконання суду підлягають частковому задоволенню. При цьому суд критично оцінює заперечення представника відповідача щодо неправомірності нарахування ТОВ «Мілоан» та позивачем процентів за користування кредитом після закінчення терміну кредитування визначеного в договорі 30 днів, тобто після 16.08.2021 р. При цьому суд враховує, що укладеним сторонами договором передбачено в п.2.3.1.1 порядок пролонгації на пільгових умовах шляхом сплати комісії за управління та обслуговування кредиту та певної частки заборгованості по кредиту. З наданої позивачем відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан»(а.с.33) видно, що відповідач здійснив дії передбачені п.2.3.1.1 договору для пролонгації договору, а саме: сплатив 28.08.2021 р. проценти за користування кредитом в сумі 759,00 грн., 210,00 грн. комісії та 210 грн. тіла кредиту. В подальшому з 01.09.2021 р. ТОВ «Мілоан» було здійснено нарахування відповідачу процентів за користування кредитом на протязі 48 днів в порядку передбаченому п.2.3.1.2 договору(пролонгація на стандартних (базових) умовах яким передбачена до 60 днів. За вказаних обставин на переконання суду ТОВ «Мілоан» правомірно було нараховано відсотки за користування кредитом за період з 18.07.2021 р. по 18.10.2021 р. включно. Розмір заборгованості по процентах складає 22616,64 грн. з врахуванням сплачених відповідачем 28.08.2021 р. процентів в розмірі 759,00 грн.

В той же час суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача комісії в сумі 770,00 грн. задоволенню не підлягають .

При цьому суд враховує, що 10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги позивача, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які була встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Виходячи з наведеного суд вважає, що ТОВ «Діджи Фінанс» нарахував боржнику комісію неправомірно, а тому слід відмовити у її задоволенні.

За вказаних обставин сплачені відповідачем кошти в сумі 210 грн. 28.08.2021 р. слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитом. За вказаних обставин розмір процентів, які підлягають до стягнення з відповідача складає 22406,64 грн.( 22616,64 грн. 210,00 грн. = 22406,64 грн.).

Таким чином з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача: заборгованість по кредиту в сумі 6790,00 грн., заборгованість по відсоткам 22 406,64 грн., а разом 29 196,64 грн.

Згідно п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України з результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір сум, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої дороги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних виплат.

Відповідно до договору про надання правової допомоги №42649746 від 01.11.2024 року(а.с.21-23), додатковою угодою 3346043 (а.с.14), випискою з реєстру (а.с.18), детальним описом робіт виконаних адвокатом Стародуб І.В. (а.с.32), розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката становить 6 000,00 грн.

Представник відповідача до суду подав письмові пояснення в яких просив про зменшення витрат на правову допомогу до розміру 500,00грн у зв`язку із малозначністю справи.

З врахуванням заперечень представника відповідача в суді, з врахуванням наданого суду опису виконаних адвокатом позивача робіт(наданих послуг), види наданих послуг, суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають до зменшення.

При цьому суд також враховує, що Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При визначені суми витрат на правову допомогу які підлягають до стягнення суд враховує заперечення представника відповідача, враховує, що справа є малозначною, типовою, розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача участі в розгляді справи в суді не приймав, відомості зазначені в звіті про витрачений час є завищеними, враховуючи заперечення представника відповідача, а також виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, часткове задоволення позову, суд приходить до висновку до зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 2 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку із цим з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в розмірі 2343,73 грн.(29 196,64 грн. х 2422,40 грн. : 30 176,64 грн. = 2343,73 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 137,141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 611, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (; місцезнаходження: вул.Симона Петлюри, 21/1, м.Бровари Київської області): заборгованість за Кредитним договором № 3346043 від 17.07.2021 р. у розмірі 29196,64 грн. яка складається з: 6790,00 грн. - заборгованість по кредиту; 22406,64 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; судовий збір у розмірі 2343,73 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

На рішення сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.06.2025 р.

Суддя Кам`янець-Подільського

міськрайонного суду Вдовичинський А.В.