КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

справа №133/1571/24

28.04.25 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області в складі головуючого судді Пєтухової Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в залі суду в м. Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 20 415,05 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що 23.10.2014 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області було винесено рішення у справі №133/2971/14-ц про стягнення аліментів, відповідно до якого відповідач зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти для утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.09.2014 і до досягнення повноліття дитини. Після ухвалення вказаного рішення відповідач не сплачує аліменти, самостійно визначає їх розмір та сплачує несистематично чим допускає творення заборгованості. Станом на травень 2024 року сукупний розмір заборгованості по аліментам, складає 64262,41 грн. Тому вона змушена звернутись з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 12.06.2024 провадження у цивільній справі за даним позовом відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав що позов визнає та не заперечує щодо його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа у справі №133/2971/14-ц від 23.10.2014 стягується з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2014 року і до досягнення ним повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 45390299 здійсненим заступником начальника ОСОБА_4 Козятинського відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області, заборгованість по сплаті аліментів становить 64 262,41 грн.

Частиною 4 ст. 155 СК України визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Положеннями статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст.182 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України)

Позивач посилається на те, що заборгованість зі сплати аліментів з відповідача на утримання спільного сина складає 64 262,41 грн., на підтвердження чого надає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП №45390299. Згідно вказаного розрахунку заборгованості вона здійснила розрахунок пені у період з лютого 2021 по квітень 2024 року.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.01.2022 у справі №711/679/21 зазначено, що «при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;

розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».

Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Позивач додає Розрахунок складений у межах виконавчого провадження ВП №45390299, однак докази того, що таке виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа №133/2971/14-ц, та має безпосереднє відношення до правовідносин що виникли саме за судовим рішенням у вказаній справі, відсутні.

Також, слід зазначити, що доданий Розрахунок заборгованості містить відомості про утворення заборгованості по сплаті аліментів за період з лютого 2021 по квітень 2024, водночас станом на лютий 2021 року сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття провадження вже складав 9414,18 грн. Тобто, платежі що здійснювались на погашення заборгованості по аліментах після лютого 2021 року, мали спершу враховуватись (погашати) у борг, утворений за період до цього періоду.

Окрім цього, враховуючи наведені висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд повинен з`ясувати період утворення заборгованості за кожним платежем, який відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути сплачений, до дня його фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості). Матеріали справи не містять відомостей щодо дати внесення кожного конкретного платежу, така інформація відсутня і у розрахунку заборгованості за виконавчим провадженням. Немає жодних відомостей про дату вікриття виконавчого провадження та початок примусового виконання рішення.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, позицій сторін, наданих доказів, а також з урахуванням засад диспозитивності цивільного процесу, якими встановлено, що розгляд справи здійснюється виключно в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовної заяви.

Щодо визнання позову відповідачем, суд зазначає.

Положеннями ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову відповідачем та задоволення позову суперечить вимогам закону, оскільки позивач не довів законність своїх вимог, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, і суд був позбавлений можливості роз`яснити йому наслідки визнання позову, тому суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 81, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, - залишити без задоволення.

Судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

28.04.25