Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/6681/24
Провадження № 2/644/1236/25
17.06.2025 Індустріальний районний суд м. Харкова в особі головуючого судді Шевченка С.В., за участі: позивачки ОСОБА_1 , її представника - адвоката Маслової О.Г., секретаря с/з Рибалка В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей ХМР, про позбавлення батьківських прав
В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у її дочки ОСОБА_4 народилась дочка ОСОБА_3 , батьком якої є громадянин Турецької республіки ОСОБА_5 , з яким вона в шлюбі не перебувала, а проживала з ним під час його приїздів до України. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Відповідача органом опіки та піклування було розшукано в Турецькій республіці та повідомлено про смерть матері його дитини. Відповідач ще навесні 2024 року в телефонній розмові з ОСОБА_1 пообіцяла приїхати і забрати дочку до себе. Проте своєї обіцянки не виконав, з дитиною не спілкується, участі в її матеріальному забезпеченні не приймає, від виконання своїх батьківських обов`язків повністю ухиляється, не проявляє заінтересованості в долі дочки, не цікавиться умовами її життя, фізичним та духовним станом. Малолітня ОСОБА_3 повністю знаходиться на матеріальному забезпеченні та вихованні своєї бабусі ОСОБА_1 , проживає разом з нею та зі своїми неповнолітніми сестрами.
В судовому засіданні позивачка підтримала позов та зазначила, що відповідач ОСОБА_5 останній раз бачив свою дочку ще за життя її матері ОСОБА_4 . Після смерті останньої він обіцяв приїхати в Україну і забрати дочку ОСОБА_7 до себе. Проте, не дивлячись на небезпечні умови життя дитини в Харкові Відповідач свою обіцянку не виконав, ніякої участі в матеріальному забезпеченні потреб дитини, у її вихованні він не приймає, життям своєї дочки не цікавиться. І навіть в 2025 року він не зателефонував своїй дочці на день її народження. Малолітня ОСОБА_7 проживає разом з нею і своїми рідними сестрами, які також не досягли повноліття. Всі діти знаходяться під опікою своєї бабусі, і саме вона одна піклується про їх навчання, матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток.
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надавав, причини неявки суду не повідомив.
Третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, представника у судове засідання не направив, директор департаменту надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника, вважав за доцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , про що надав суду відповідний висновок.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 . Батьком дитини записаний у свідоцтві про народження ОСОБА_5 . Матір`ю дитини записана ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
ОСОБА_4 є дочкою позивачки ОСОБА_1 , що вбачається зі свідоцтва про її народження та Витягу з державного реєстру актів цивільного стану про зміну прізвища дочки.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтвом про смерть.
З листа Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей ХМР від 28.06.2024 року вбачається, що малолітня ОСОБА_3 тимчасово влаштована в родину ОСОБА_1 на спільне проживання і виховання. Над іншими дітьми померлої ОСОБА_4 встановлено опіку і ОСОБА_1 призначено опікуном своїх онуків.
З Інформації Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» від 27.01.2025р. вбачається, що з листопада 2023 року по вересень 2024 року родина ОСОБА_1 отримувала послугу соціального супроводу. Протягом цього часу і по теперішній день батько дитини ОСОБА_5 до відділу не з`являвся, соціальної послуги не отримував, місце його знаходження невідомо. ОСОБА_1 виконувала всі рекомендації фахівців із соціальної роботи, у дитини наразі є все необхідне для життя та розвитку.
Згідно з довідкою № 69 виданою 21.01.2025 директором КНП «Міська поліклініка №9» ХМР дитина ОСОБА_3 перебуває під наглядом сімейного лікаря поліклініки з 14.09.2023 року, наглядалась у супроводі бабусі ОСОБА_1 , рекомендації щодо обстеження та вакцинації дитини бабуся виконує в повному обсязі. Фізичний та психічний розвиток дитини відповідає її віку. З іншими особами дитина поліклініку не відвідувала.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка мешкає в одному будинку з позивачкою, надала пояснення, що бачила батька малолітньої ОСОБА_3 незначний час тільки після народження дитини. Після смерті матері дівчинки з нею знаходиться поруч тільки її бабуся ОСОБА_1 , вона її матеріально забезпечує, турбується про її здоров`я і розвиток дитини.
Свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що була подругою померлої ОСОБА_4 , після смерті якої її діти, в тому числі і ОСОБА_3 , проживають разом з бабусею ОСОБА_1 , знаходяться на її утриманні. Малолітньою ОСОБА_3 опікується тільки бабуся, турбується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Батька дівчинки свідок бачила тільки один раз, після народження дитини. Їй відомо, що батько дівчинки обіцяв приїхати і забрати дочку до себе за місцем проживання в Турецьку Республіку. Проте своєї обіцянки не виконав, зовсім дочкою не цікавиться.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд бере до уваги наведені нижче норми матеріального права та судову практику.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", далі Закон).
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Стаття 180 СК України містить вимоги, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини.
Стаття 18 Конвенції про права дитини від 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 своєї Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
Згідно п. 16 вищезазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі №211/559/16-ц).
Статтею 165 СК України передбачено, що з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
В процесі судового розгляду позивачем були надані докази, які підтверджують свідоме невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 .
З висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вбачається, що департамент приймав необхідні заходи для з`ясування намірів батька щодо виконання ним батьківських обов`язків по відношенню до дочки ОСОБА_3 . Відповідач обіцяв позивачці приїхати в Україну і вирішити всі питання щодо подальшої ситуації з дитиною. Проте, своєї обіцянки не виконав, своїми батьківськими обов`язками продовжує свідомо нехтувати, тривалий час не переймається долею дитини, не піклується питаннями її розвитку, виховання, чим порушує права дитини та позбавляє її відчуття дитинства.
Зазначене вище, суд розцінює як свідоме і тривале нехтування відповідачем виконанням батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , його небажання приймати участь у забезпеченні та вихованні дитини, відсутність інтересу до життя і розвитку дитини.
Тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 по відношенню до його малолітньої дочки ОСОБА_3 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом позов задоволений у повному обсязі, судові витрати, які понесла позивачка на сплату судового збору, компенсуються за рахунок відповідача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 164, 165, 180 Сімейного Кодексу України, статтями 10, 11, 88, 169, 212 ЦПК України, суд
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 26.06.2025.

Суддя С.В. Шевченко