Справа № 489/6534/24
Провадження № 2/489/297/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2025 року м. Миколаїв

Інгульский районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Костюченка Г.С.,

із секретарем судових засідань Савкової К.А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

встановив:

В вересні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітніх доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між сторонами по справі було розірвано 18.10.2024. Зазначала, що батько дітей - відповідач по справі, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: участі у вихованні дітей не бере, не цікавиться їх життям, не відвідує, не замається лікуванням, не цікавиться життям, фізичним та духовним розвитком.

Позивачка зазначає що звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, але будь - яких доказів заборгованості по аліментам відповідача суду не надала. Посилаючись на викладене вважає, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, в зв`язку з чим має бути позбавлений батьківських прав щодо дітей. Оскільки позивач одноосібно займається вихованням та утриманням дітей, які проживає разом із нею за кордоном України, просила суд позов задовольнити.

Ухвалою судді Інгульского (Ленінського) районного суду міста Миколаєва від 18.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

03 жовтня 2024 на адресу суду надійшов відзив. Представник відповідача зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Будь - яких доказів невиконання своїх батьківських обов`язків з боку відповідача суду не надано. Відповідач регулярно надає матеріальну допомогу дітям.

У відповідності до Ухвали Ленінського районного суду від 30.01.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволенні позову відмовити.

Зазначав, що за його згодою заради безпеки дітей діти разом із матерю покинули Україну та перебувають за кордоном.

Він любить дітей, має намір займатись їх вихованням в подальшому. Проте в зв`язку з перебуванням дітей за кордоном України позбавлений фізичної можливості такого спілкування в зв`язку з тим що сама позивачка перешкоджає такому спілкуванню. Також зазначав, що добровільно надає матеріальну допомогу дітям.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності їх представника.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 ).

Згідно рішення Ленінського районного суд м. Миколаєві від 18.10.2014 у справі № 489/6049/24 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно рішення Ленінського районного суд м. Миколаєві від 18.12.2014 у справі № 489/6057/24 судом вирішено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13 серпня 2024, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Між тим, відомостей про наявність заборгованості по аліментам, або розрахунку заборгованості по аліментам суду не надано.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_7 діти протягом тривалого часу проживав разом зі своєю матір`ю в США. Саме вона займається їх вихованням, утриманням, лікуванням - в разі такої необхідності.

Відповідач зі слів самої ОСОБА_4 не надає матеріальної допомоги дітям. Будь - яких фактичних даних про невиконання батьком своїх батьківських обов`язків їй не відомо.

Згідно висновку Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, вказаний орган вважає за недоцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відповідача відносно малолітніх доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька.

Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Після з`ясування всіх обставин справи суд вважає, що поведінка батька дітей - ОСОБА_2 не суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та не порушує права дітей на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток.

У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначив, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.

Всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано достатніх та переконливих доказів стосовно винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а саме, відсутні відомості про таку поведінку відповідача, яка негативно впливала б на дітей, або свідчили б про те, що наявність батьківських прав у ОСОБА_2 дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлюють застосування до нього такої виключної міри як позбавлення батьківських прав.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача також не містить достатніх фактичних даних щодо свідомої винної поведінки ОСОБА_2 , направленої на ухилення від виконання батьківських обов`язків та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення його батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Судом не було встановлено фактів негативного впливу ОСОБА_2 на його малолітніх дітей, або обставин, які свідчили б про те, що наявність у відповідача батьківських прав дійсно суперечить їх інтересам.

За вказаних обставин, а також приймаючи до уваги незгоду відповідача щодо позбавлення його батьківських прав, та врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_7 , судом встановлено, що батько дітей намагався приймати участь у житті дітей протягом тривалого часу, але з об`єктивних причин не мав такої можливості. Відповідач заявляє про намір виховувати дітей та утримувати їх. Також представник відповідача пояснив, що тимчасова відсутність спілкування з дітьми обумовлена особистими неприязними відносинами з матерю дітей - позивачем по справі ОСОБА_4 , яка впливає на дітей та налаштовує їх проти батька.

Враховуючи наявність конфлікту між батьком дитини та позивачем, постійне проживання дітей з матерю за межами України, ставлення дитини до батька не має вирішального значення для правильного вирішення спору. До того ж, результати психодіагностичного дослідження суду надано не було, тобто суд позбавлений можливості з`ясувати ставлення дітей до батька.

Так, положеннями статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Проте, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 необхідно відмовити, оскільки позивачем не було доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до дітей.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, , місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 23.06.2025.

Суддя Г.С. Костюченко