Справа № 465/6313/24 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір Б. Б.
Провадження № 22-ц/811/44/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

15.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди.

Просила стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 гривень моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20.05.2024 (у справі №465/10491/23) скасовано постанову серії ЕГА №1263344 від 10 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.109 КУпАП, провадження у справі закрито. Зазначає, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 виникло право на відшкодування шкоди у порядку «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки вона зазнала моральні страждання, доводити відсутність своєї вини. Безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності призвело до значних душевних хвилювань, поганого самопочуття позивача, порушення звичайного ритму її життя, вжиття дій щодо оскарження рішення, а тому розмір моральної шкоди оцінює у сумі 10 000 гривень.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що до суду першої інстанції разом із позовною заявою було надано копію рішення Франківського районного суду м. Львова від 20.05.2024 у справі № 465/10491/23, з ЄДСР, згідно якого постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1263344 за ч.3 ст.109 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасовано, провадження у справі закрито. Разом з тим, суд вказував на те, що вказане рішення не може бути доказом, оскільки в ньому не зазначено дані правопорушника. Інформація про позивача у справі є відкритою та оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України. Будь-яка особа має доступ до вказаної інформації. Наголошує, що суд має право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації із зазначенням даних фізичних та юридичних осіб. На думку апелянта, не заслуговують на увагу твердження суду про те, що позовна заява не містить посилання на те, в чому саме полягали моральні переживання чи страждання позивача, оскільки, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначала про те, що протиправне притягнення її до адміністративної відповідальності та накладення штрафу позбавило її радості, спокійного сну, викликало відчуття несправедливого покарання, безпорадності, безнадії. При цьому, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, в позивачки, як особи невинуватої, з`явилося відчуття надмірної тривоги та хвилювання. Нервове напруження, викликане пережитим, призвело до загострення наявнихзахворювань, порушення сну, погіршення самопочуття.Окрім цього, ОСОБА_1 перенесла сильний душевний стрес пов`язаний зі зверненням до суду для оскарженням постанови. Щодо твердження суду про неналежного відповідача у справі, то зазначає, що позивачка залучила до участі у спорі державу, в особі відповідного органу, а саме Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20.05.2024 (у справі №465/10491/23) позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1263344 від 10.12.2023 задоволено.

Постанову серії ЕГА №1263344 від 10 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.109 КУпАП скасовано, провадження у справі закрито.

Рішення набрало законної сили 31.05.2024.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21 та від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22.

У постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що при невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Як убачається із змісту рішення Франківського районного суду м.Львова від 20.05.2024 (у справі №465/10491/23), що наявне у загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, підставою для скасування постанови серії ЕГА №1263344 від 10 грудня 2023 року та закриття провадження в адміністративній справі була відсутність доказів на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Фактично у цій справі доводи позивачки зводяться до незгоди із діями працівників Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та постановою про адміністративне правопорушення, натомість у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивачки, завдання шкоди її здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння їй внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто матеріали справи не містять доказів достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачці посадовими особами органів державної влади моральної шкоди.

Також, оцінюючи надані позивачем докази, суд виходить з того, що такі, зокрема надане суду рішення Франківського районного суду м.Львова від 20.05.2024, встановлюють факт реалізації позивачкою свого права на захист у справі про адміністративне правопорушення.

Порушене право позивачки відновлено шляхом прийняття рішення про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не є безумовним доказом заподіяння моральної шкоди у цій справі.

Очевидної невідповідності постанови вимогам закону або інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з твердженням суду про те, що позивачем заявлені позовні вимоги до належного відповідача.

У справі № 242/4741/16-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

З урахуванням предмету позову та його підстав, належним відповідачем у цій справі є держава в особі Управління патрульної поліції у Львівської області Департаменту патрульної поліції, відтак твердження суду про не залучення належного відповідача у справі є небгрунтованим, проте ця помилка не впливає на правильність прийнятого по суті рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 13.06.2025.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 13.06.2025

Головуючий

Судді