Справа № 199/9410/24
УХВАЛА

23.04.2025

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Запара О.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пантилеєнко З.С. та відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача про визнання позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , де третя особа орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпра, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

В окремо поданій суду заяві відповідач повідомив про визнання позову; заява містить підпис відповідача, була складена представником позивачаадвокатом Пантилеєнко З.С., що підтвердив відповідач в судовому засіданні.

Для суду наявні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_3 до нього про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи(ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (такий висновок сформулював Верховний Суд у постановах від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16).

На переконання суду, не досліджуючи обставин у цій справі, суд позбавлений можливості достеменно встановити обставини, які вказують на відсутність порушення закону або прав, інтересів інших осіб, а тому, враховуючи, що повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, враховуючи спільність рішення батьків дитини (позивача та відповідача) про виїзд дитини з матір`ю за кордон у зв`язку з воєнним станом, про що зазначено позивачем у позові та визнано відповідачем, суд дійшов висновку, що наявні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову.

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ч. 5 ст. 207, п. 1 ч. 1 ст. 258, ч. 2 ст. 258, ст.ст. 260 - 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Ухвала не може бути оскаржена.

Дата складення повного тексту ухвали 28.04.2025 р.

Суддя В.В.Спаї