РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 Володимирський міський суд Волинської області в складі головуючої судді Пустовойт Т.В., секретаря судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Володимирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В березні 2024 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (далі ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання позики, в тому числу в умовах фінансового кредитну №/2 від 13.12.2020.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 16.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та позичальником ОСОБА_1 на підставі заявки-анкети №3386219 на умовах пропозиції на укладення електронного договору позики, шляхом підписання електронним підписом відповідача, було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2.

Відповідно до умов договору позики позичальнику надано кредит в розмірі 6550,00грн строком користування 5 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем ТОВ «ІНФІНАНС» було перераховано грошові кошти у розмірі 6550,00грн.

Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору.

Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договорами наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

11.02.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором №/2 від 13.12.2020.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором позики №/2 від 13.12.2020.

Таким чином, ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР`наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Вказує, що станом на 08.03.2024 загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника становить 173329,09грн., з яких заборгованість за кредитом 6549,98грн, заборгованість за відсотками 166779,11грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 79227,76грн, з яких заборгованість за кредитом 6549,98грн, заборгованість за відсотками 72677,78грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 13.12.2020.

Крім того, стягнути витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00грн. та витрати на правову допомогу, які склали 17000,00грн.

Ухвалою суду від 18.04.2024 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача Ліпкевич І.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, мотивуючи тим, що відповідач отримав кошти, якими користувався більше трьох років, однак зобов`язання не виконав та кошти не повернув. На заперечення сторони відповідача зауважив, що відповідно до постанови ВС від 07.06.2023, непогодження з розрахунком, наданим позивачем, не підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача з розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів надати свій «контр розрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, втому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Також посилався на постанову ВП ВС від 05.04.2023 наведено висновок що можливість нарахування процентів поза межами строку погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось відповідно до умов договору в межах строку дії кредитного договору. В матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контррозрахунок заборгованості. Відповідачем було укладено договір за власним бажанням, добровільно, без будь якого примусу, перед укладанням договору позичальник отримав всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився зі всіма умовами та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання договору усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. За практикою ВС незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладання та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач не наводить обґрунтування не співмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь яких доказів на підтвердження такої позиції. 23.06.2025 в судове засідання не з,явився, надав заяву про завершення розгляду справи за відсутності представника, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Жук Ю.Б., який діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги №1042020 від 17.06.2024, в судовому засіданні заявлені до ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково. Вказав, що його довіритель визнає факт отримання грошей в розмірі 6549,98грн. Однак вказав, що доказів щодо пролонгації договору немає, нарахування відсотків поза межами строку дії договору є безпідставними. Визнають заявлені сторони відповідача вимоги частково в сумі 2424,49грн, оскільки ОСОБА_1 сплачено 4699,63грн. Посилається на постанову ВП ВС від 28.03.2018 якою зазначено зміст поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і « термін виконання зобов`язання», зокрема, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строк кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Інтереси позивача забезпечено ч.2 ст.625 ЦК України. Отже позивач має право нараховувати обумовлені сторонами відсотки лише протягом строку кредитування строк користування кредитом, в даному випадку 5 днів. Будь яких доказів, що при укладанні між сторонами кредитного договору діяли Правила саме в такій редакції, яка існувала на час підписання позичальником анкети-заяви та акцептування оферти, позивач суду не надав. Розмір витрат на правову допомогу є значно завищеним, просив знизити до 5000грн. Згодом змінив свою позицію та визнав частково заявлені до відповідача вимоги в сумі 7 123,12грн, зокрема тіло кредиту 6550,00грн 573,12грн відсотки за користування кредитом в період з 16.12.2020 по 21.12.2020 . 23.06.2025 в судове засідання не з,явився, надав заяву про завершення розгляду справи за відсутності сторони відповідача, просив позовні вимоги задовольнити частково з вищенаведених підстав.

Суд, заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

16.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та позичальником ОСОБА_1 на підставі заявки-анкети №3386219 на умовах пропозиції на укладення електронного договору позики, шляхом підписання електронним підписом відповідача, було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2.

Відповідно до умов договору позики позичальнику надано кредит в розмірі 6550,00грн строком користування 5 днів строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем ТОВ «ІНФІНАНС» було перераховано грошові кошти у розмірі 6550,00грн.

Підписанням акцепт оферти ОСОБА_1 також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами надання грошових коштів у позику, якими також передбачено і пролонгацію договору, та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

11.02.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором №/2 від 13.12.2020.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором позики №/2 від 13.12.2020.

Станом на 08.03.2024 загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів користування кредитом, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 173329,09грн., з яких заборгованість за кредитом 6549,98грн, заборгованість за відсотками 166779,11грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 79227,76грн, з яких заборгованість за кредитом 6549,98грн, заборгованість за відсотками 72677,78грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 13.12.2020.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Установлено, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання договору позики.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що вказані правочини, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів за договором №/2 від 13.12.2020 не оспорюються.

Всупереч умов укладеного кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, відповідачем належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

За договором факторингу позивач набув права вимоги за цим кредитним договором.

Щодо розрахунку заборгованості.

Сторона відповідача не погодилась із заявленим до них розміром заборгованості та на спростування нарахованої позивачем заборгованості, зазначила, що позовні вимоги визнає частково в сумі 7 123,12грн, виходячи з наступного розрахунку: 6550,00грн тіло кредиту; 573,12грн відсотки за користування кредитом за період з 16.12.2020 по 21.12.2020 (5 днів по 1,75% на добу), з розрахунку 6550 грн х 1,75% х 5 діб: 100%. Сплачено відповідачем 2000грн.

Вважає, що строк користування кредитом, в даному випадку 5 днів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з матеріалів справи, у заявці-анкеті № 3386219 від 16 грудня 2020 року у рамках договору позики (оферта) зазначено основні умови кредитування, а саме: сума кредиту 6550 грн; термін кредиту - 5 днів. У акцепті оферти від 16 грудня 2020 року на укладення Договору надання позики зазначено, що строк дії договору складає 3 роки, відсоткова ставка 1,75 % за 1 день користування кредитом.

Враховуючи, що укладений між сторонами договір розрізняє строк користування кредитом, який становить 5 днів та строк дії договору - 3 роки, кредитодавець має право на стягнення з позичальника відсотків за кожен день користування кредитом у розмірі 1,75 % в межах дії договору № /2 від 13 грудня 2020 року (дата отримання коштів) по дату відступлення прав вимоги.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість відповідача договором позики становить: за тілом кредиту 6549,98 грн, за процентам на дату відступлення права вимоги 166779,11 грн.

Звертаючись з позовом, позивач самостійно розпорядився своїми процесуальними правами та посилаючись на принцип розумності, співмірності та пропорційності просив стягнути заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 72677,78 грн.

Суд приймає до уваги, що відповідачем було укладено Кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, Відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків.

Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та враховуючи вищенаведені вимоги закону, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки розмір і порядок одержання процентів, період кредитування, установлено умовами договору, укладеного між сторонами.

Посилання відповідача на безпідставне нарахування процентів поза межами 5-денного строку користування кредитом спростовується умовами договору, відповідно до яких сторонами погоджено строк дії договору - 3 роки.

Звертаючись до суду, позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу, які склали 17000грн.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Згідно з частиною першою статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», положення якої знайшли свій розвиток у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (частина третя статті 28 Правил адвокатської етики).

Чинним цивільним процесуальним законодавством визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок відповідача у судовому процесі, позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку; докази щодо обсягу наданих послуг i виконаних робіт - акти наданих послуг. Розмір витрат на правничу допомогу позивача становлять 17 000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22, зроблено висновок, про те, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача посилається на те, що дана справа є справою незначної складності, розгляд якої проводився у спрощеному провадженні, зазначена вартість є непомірною та надто завищеною. Покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, у розмірі, заявленому позивачем, становитиме невиправданий тягар для відповідача.

На думку суду, спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких представник позивача витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правову допомогу в сумі 17 000 грн не відповідає критерію реальності адвокатських послуг та критерію обґрунтованості їхнього розміру та не є співмірним, а тому підлягає зменшенню, у зв`язку з чим доводи представника відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

На підставі наведеного суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а витрати на правничу допомогу зменшенню з 17 000 грн до 6 000 грн.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00грн.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. 526, 527, 530,536,1048, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТ» ( , 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, б.3, офіс 306) заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 13.12.2020 в сумі 79 227(сімдесят дев,ять тисяч двісті двадцять сім ),76грн, яка складається з: 6549,98 грн сума заборгованості за кредитом; 72677,78 грн сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТ» ( , 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, б.3, офіс 306) витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч),00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТ» ( , 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, б.3, офіс 306) 3028 (три тисячі двадцять вісім),00 гривень в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тетяна Пустовойт