Справа № 361/6430/25
Провадження № 2-з/361/60/25
У Х В А Л А

про забезпечення позову до подачі позовної заяви

09 червня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі судді Гізатуліної Н.М. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Міщенко О.Г. від імені та в інтересах ОСОБА_1 подала до суду зазначену заяву.

Зазначила, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , як частку у спільному сумісному майні, яке набуто під час перебування у шлюбі.

Заяву мотивувала тим, що з 21 лютого 1991 року до 12 вересня 2000 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі народились ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час шлюбу ОСОБА_1 разом з чоловіком отримала у Житлово-будівельному кооперативі «Домобудівник» (далі ЖБК «Домобудівник») квартиру АДРЕСА_1 , яку вони виплатили спільними коштами.

Після розлучення, ОСОБА_1 разом із дітьми, залишилась проживати у зазначеній квартирі, робила ремонт, самостійно сплачувала комунальні послуги та здійснювала інші витрати по утриманню майна.

На даний час у квартирі проживають ОСОБА_1 , її дочка ОСОБА_5 та онука ОСОБА_6 .

На початку травня 2025 року ОСОБА_1 дізналась від колишнього чоловіка, що він має намір продати квартиру, у зв`язку з чим, він самостійно, без її відома, зняв з реєстрації місця проживання її, їх доньку ОСОБА_5 та онуку ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що це є їх єдине житло.

ОСОБА_1 повідомляла колишнього чоловіка, що пайовий внесок за вказану квартиру був сплачений під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, а тому вона, як співвласник, маю право на 1/2 частку квартири і має право брати участь у розпорядженні квартирою саме як співвласник. Проте, ОСОБА_2 повідомив, що він є єдиним власником квартири, але правовстановлюючих документів їй не надав.

Із отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 травня 2025 року № 428392327, ОСОБА_1 стало відомо про те, що 25 травня 2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , зокрема і на підставі довідки ЖБК «Домобудівник» про сплату внесків 100%.

Вважає, що ймовірність відчуження нерухомого майна ОСОБА_2 є досить високою, оскільки правовстановлюючі документи на квартиру перебувають у його володінні, він неодноразово висловлював наміри продажу квартири, а 08 травня 2025 року самовільно, без відома ОСОБА_1 та їх доньки ОСОБА_5 зняв з реєстрації не тільки їх, а і малолітню онуку ОСОБА_6 .

Зауважила, що ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі з моменту її отримання і до цього часу, іншого житла не має, її донька та онука також не мають іншого житла. Відчуження спірної квартири ОСОБА_2 призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі задоволення позову на користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного просила суд накласти арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_2 .

У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Гізатуліній Н.М.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд встановив, що 21 лютого 1991 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Броварського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 108. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_8 ».

У шлюбі народились ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки ЖБК «Домобудівник» від 29 липня 1991 року ОСОБА_2 є членом кооперативу на отримання 2-ох кімнатної квартири площею 49,5 кв. м вартістю 15 333 рублі, початковий внесок 3 400 рублі, заборгованість по оплаті внесків становить 11 933 рублі.

Згідно з квитанцією від 30 липня 1991 року ОСОБА_2 перерахував ЖБК «Домобудівник» 11 933 рублі

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний 12 вересня 2000 року, актовий запис № 238, свідоцтво про розірвання шлюбу видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Броварської міської ради Київської області від 12 вересня 2000 року серія НОМЕР_1 .

За даними Броварського бюро технічної інвентаризації станом на 31 грудня 2012 року інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 відсутня.

З огляду на Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 травня 2025 року № 428392327 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 25 травня 2016 року державним реєстратором Туранською Г.Б., Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області за ОСОБА_2 . Документи, подані для державної реєстрації: технічний паспорт, серія та номер: 312ю від 15 липня 2015 року, видавник: КП Броварське бюро технічної інвентаризації; довідка про сплату внесків 100% серія та номер: 15, виданий 17 травня 2016 року, видавник: ОСББ «Домобудівник»; протокол установчих зборів серія та номер: б/н, виданий 01 серпня 1991 року, видавник: ЖБК Домобудівник-2.

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 27 травня 2025 року № 2025/006979249, від 28 травня 2025 року № 007031243, від 28 травня 2025 року № 2025/ ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 08 травня 2025 року зняті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , як частку у спільному сумісному майні, яке набуто під час перебування у шлюбі.

У Рішенні від 31 травня 2011 року N 4-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абз. 5 п. 4 мотивувальної частини). Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, забезпечення позову вживається у випадку якщо позивач має побоювання, які викликані тим, що відповідачем протягом розгляду справи по суті буде вчинено дії, що призведуть до неможливості виконання рішення суду, у разі ухвалення судом рішення про задоволенні позовних вимог.

Вживаються заходи забезпечення позову у всіх видах судочинства адміністративному, господарському, цивільному та кримінальному. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Різноманітність видів забезпечення позову визначається складністю та численністю правовідносин, до яких вступають учасники судового процесу. Кожен окремий вид забезпечення позову певною мірою відображає специфіку відповідних правовідносин.

Слід вказати на те, що види забезпечення позову нерозривно пов`язані з позовом. Від обґрунтованості та доведеності позовних вимог залежить вжиття або не вжиття судом певного виду забезпечення позову. При цьому питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.».

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має здійснити: 1) оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 3) з`ясувати зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 4) ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; 5) запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у зв`язку з вжиттям таких заходів.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

З матеріалів поданої заяви вбачається, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, оскільки за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірну квартиру, тобто у даному випадку доводи представника заявниці про те, що наявні підстави вважати, що існує ризик відчуження вищевказаного нерухомого майна третім особам, що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову є обґрунтованими.

На думку суду, такий захід забезпечення позову, як арешт майна є співмірним вимогам ОСОБА_1 , та не порушуватиме прав ОСОБА_2 , оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер до вирішення судом спору, не впливає на матеріальний стан відповідача, не призводить до понесення додаткових витрат, не позбавляє його права власності на майно.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 149-153, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до подання позовної заяви задовольнити.

Накласти арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_2 до вирішення судом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частку зазначеної квартири.

Роз`яснити заявниці вимоги ч. 4 ст. 152 ЦПК України, шо у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів. У разі не подання нею відповідної позовної заяви до суду у встановлений ч. 4 ст. 152 ЦПК України строк, заходи забезпечення позову скасовуються судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Гізатуліна