"30" червня 2025 р. Єдиний унікальний номер судової справи: 138/394/25
Номер провадження: 2/150/132/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Синюк Станіслав Леонідович до ПАТ «Страхова компанія «Євроінс» про стягнення суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Синюк Станіслав Леонідович до ПАТ «Страхова компанія «Євроінс» про стягнення суми страхового відшкодування. Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 08 год. 50 хв. водій ОСОБА_2 перебуваючи у хворобливому стані, керуючи автомобілем марки «Форд» моделі Ескорт, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності в с. Мазурівка Могилів-Подільського району Вінницької області, поблизу буд. 84 допустив виїзд на праве узбіччя, де відбулося зіткнення із стоячим автомобілем марки ВАЗ 2122, державний номерний знак НОМЕР_2 , біля якого знаходився водій ОСОБА_3 . Внаслідок зіткнення транспортних засобів ОСОБА_3 від отриманих травм помер на місці пригоди.

Потерпілий був чоловіком позивача ОСОБА_1 . Відомості про вказане кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР за № 0000664.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Форд Ескорт, державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована полісом № ЕР/218007492 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «СК «Євроінс Україна», страхова сума за полісом на одного потерпілого за заподіяну шкоду життю і здоров`ю - 320 000,00 грн.

05.10.2024 позивач ОСОБА_1 разом з дітьми загиблого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до відповідача з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна плата станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 становила 8 000,00 грн.), у розмірі 96 000,00 грн. (12*8 000,00), витрат на поховання в розмірі фактичних затрат 24 750,00 грн. та на утримання у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП, у розмірі 288 000,00 грн. (36*8000,00), оскільки позивачка перебувала на утриманні загиблого чоловіка ОСОБА_3 .

Відповідач в досудовому порядку визнав подію страховою та провів заявникам виплату страхового відшкодування в розмірі 96 000,00 грн. моральної шкоди та 24 750,00 грн. витрат на поховання.

У виплаті страхового відшкодування позивачці в частині витрат на утримання, виплати не відбулося, оскільки в телефонному режимі останній повідомив, що позивачем не надані докази перебування на утриманні загиблого чоловіка.

З урахуванням положень ст.ст. 1, 2, 3, 6, 22, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1167, 1187, 1193 ЦК України, висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.12.2018 по справі № 757/59802/16-ц, а також з урахуванням беззаперечності вини у події ДТП, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 водія автомобіля Форд Ескорт ОСОБА_2 , взагалі не розглядається ані умисел, ані груба необережність потерпілого ОСОБА_3 , а отже позиція відповідача щодо відмови у виплаті страхового відшкодування є безпідставною та необґрунтованою.

Позивач є пенсіонером за віком, яка відповідно до довідки селищної ради № 670 та № 671 від 17 вересня 2024 року, проживала разом хі своїм покійним чоловіком, вели спільне господарство та позивач була на його утриманні, більше того відповідно до довідок про доходи, потерпілий отримував разом з пенсією щомісячну страхову виплату по втраті працездатності, що разом перевищує доходи позивачки, тому розрахунок страхового відшкодування, що має бути доплачений відповідачем має бути наступним: 320 000,00 грн. (ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю та здоров`ю ) - 96 000,00 грн. (виплачене страхове відшкодування завданої моральної шкоди) - 24750,00 грн. (відшкодування шкоди на поховання) = 199 250,00 грн. шкода, заподіяна смертю потерпілого, на умовах встановлених ст.. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, тобто особі, яка була на його утриманні або мала на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Таким чином, позивач просить здійснити одноразову виплату (доплату страхового відшкодування) у розмірі 199 250,00 грн.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу, докази понесення яких буде надано по завершенні розгляду справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову посилаючись на те, що визнає той факт, що позивач будучи пенсіонером є непрацездатною особою. Однак, офіційного доходу у потерпілого на день смерті не було. В той час як розмір пенсії позивача був більше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що становив 3028,00 грн.

Тому позивач не може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги, а отже не набула права на утримання від померлого.

Сам факт пенсійного віку позивача та проживання її однією сім`єю з померлим не підтверджує обставин, що позивач перебувала на утриманні останнього та мала потребу у його матеріальній допомозі.

Тому просить відмовити в позові за його безпідставністю.

Позивач скористався правом відповіді на відзив, де зазначає, що згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними вважаються особи, зокрема, які досягли встановленого законом пенсійного віку.

Згідно ч. 3 ст. 36 вказаного Закону члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Також сторона позивача зауважує, що померлий отримував 2 види пенсії, а саме пенсію за віком та пенсію по втраті працездатності, які в сукупності більш ніж вдвічі перевищують розмір пенсії позивача, що серед іншого свідчить про те, що допомога чоловіка була постійним засобом до існування позивача.

При цьому, отримання позивачем пенсії більшої за розміром, ніж прожитковий мінімум, не свідчить про те, що вона не потребує допомоги.

Таким чином, позивач є непрацездатною особою, отримує пенсію за віком, перебувала на утриманні свого чоловіка, а також мала право на його утримання за законом, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Сторони та їхні представники в поданих до суду заявах просили розглядати справу за наявними письмовими матеріалами.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, наявні при ній докази, заяви по суті справи, з викладеними аргументами сторін, дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 08 год. 50 хв. водій ОСОБА_2 перебуваючи у хворобливому стані, керуючи автомобілем марки «Форд» моделі Ескорт, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності в с. Мазурівка Могилів-Подільського району Вінницької області, поблизу буд. 84 допустив виїзд на праве узбіччя, де відбулося зіткнення із стоячим автомобілем марки ВАЗ 2122, державний номерний знак НОМЕР_2 , біля якого знаходився водій ОСОБА_3 . Внаслідок зіткнення транспортних засобів ОСОБА_3 від отриманих травм помер на місці пригоди.

Потерпілий був чоловіком позивача ОСОБА_1 . Відомості про вказане кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР за № 0000664.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Форд Ескорт, державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована полісом № ЕР/218007492 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «СК «Євроінс Україна», страхова сума за полісом на одного потерпілого за заподіяну шкоду життю і здоров`ю - 320 000,00 грн.

05.10.2024 позивач ОСОБА_1 разом з дітьми загиблого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до відповідача з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна плата станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 становила 8 000,00 грн.), у розмірі 96 000,00 грн. (12*8 000,00), витрат на поховання в розмірі фактичних затрат 24 750,00 грн. та на утримання у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП, у розмірі 288 000,00 грн. (36*8000,00), оскільки позивачка перебувала на утриманні загиблого чоловіка ОСОБА_3 .

Відповідач в досудовому порядку визнав подію страховою та провів заявникам виплату страхового відшкодування в розмірі 96 000,00 грн. моральної шкоди та 24 750,00 грн. витрат на поховання.

У виплаті страхового відшкодування позивачці в частині витрат на утримання, виплати не відбулося, оскільки в телефонному режимі останній повідомив, що позивачем не надані докази перебування на утриманні загиблого чоловіка.

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, посилалась на те, що вона є непрацездатною особою - пенсіонером за віком, а отже, особою, що втратила годувальника - чоловіка, у зв`язку з чим має право на відшкодування страхової регламентної суми на підставі статті 1200 ЦК України.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ)) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20)).

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Так, суд встановив, що на час настання страхового випадку позивач була пенсіонером та отримувала пенсію за віком, тому була непрацездатною особою.

Згідно ч. 3 ст. 36 вказаного Закону члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Користуючись відповідним правом, на даний час позивач не перейшла з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Суду надано довідку виконавчого комітету Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 17.09.2024 № 671, відповідно до якої годувальником сім`ї ОСОБА_1 був померлий чоловік ОСОБА_3 , довідку № 670 від 17.09.2024 про те, що позивач та її чоловік були зареєстровані по одному господарському номері, разом проживали та вели спільне господарство

Відповідно до довідок ГУ ПФУ у Вінницькій області покійний ОСОБА_3 отримував щомісячну страхову виплату в разі втрати професійної працездатності та пенсію за віком.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка є непрацездатною особою, розмір її пенсії вдвічі менший сукупного розміру доходу її чоловіка, та позивач будучи дружиною ОСОБА_3 мала право за законом на утримання від останнього.

В постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформулювала такі правові висновки.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до ЦК України (частини перша та друга статті 4 ЦК України).

01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, прийнятий 16 січня 2003 року, тоді як Закон № 1961-IV був прийнятий 01 липня 2004 року та набрав чинності 01 січня 2005 року. Положення частини першої статті 1198 ЦК України діє у незмінній редакції з часу набрання чинності цим Кодексом. Так само незмінними залишаються положення статті 25 Закон № 1961-IV.

Оскільки парламент прийняв окремий Закон № 1961-IV після ЦК України, то його положення не мали би суперечити приписам зазначеного Кодексу. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Прийняття законів, які регулюють однопредметні цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, можливе тільки з одночасним внесенням змін до цього Кодексу (аналогічний підхід зайняв Конституційний Суд України у Рішенні від 13 березня 2012 року № 5-рп/2012 у справі № 1-7/2012 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення частини четвертої статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (справа про заборону розірвання договорів інвестування житлового будівництва) (абзац сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19.

Установивши, що внаслідок ДТП позивачці заподіяно шкоди, пов`язаної зі смертю її чоловіка, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, була застрахована у відповідача, суд приходить до висновку про те, що така подія є страховою та у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачці шкоду, заподіяну смертю потерпілого.

Оскільки страховий випадок настав ІНФОРМАЦІЯ_1, для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на 2024 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Враховуючи, що максимальний розмір страхового відшкодування за полісом №ЕР/218007492 складає 320 000,00 грн. (36 мінімальних розмірів заробітної плати х 8 000,00 грн.), з огляду виплачене страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 96 000,00 грн., відшкодування шкоди на поховання у розмірі 24 750,00 грн., розмір страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника становить 199 250,00 грн, що відповідає ліміту страхового відшкодування за полісом.

З огляду на те, що невизнання відповідачем права позивачки на отримання страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника позбавило ОСОБА_1 права на отримання відшкодування матеріальної шкоди у вигляді щомісячних страхових виплат, суд приходить до висновку про можливість стягнення зазначеного відшкодування одноразовим платежем, відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України, що узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, сформульованим у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19.

За таких встановлених судом обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими у справі доказами, а тому підлягають до задоволення шляхом присудження до стягнення з ПАТ "СК "Євроінс" на користь позивача ОСОБА_1 суми страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 199 250,00 грн.

З урахуванням того, що позивач при поданні цього позову до суду звільнена від сплати судового збору, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1992,50 грн., що становить 1% ціни позову (для позовів, що пред`являються фізичними особами (п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

За вказаних обставин суд вважає, що необхідно призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу та встановити строк на подання доказів щодо їх розміру, оскільки представник позивача повідомив у позовній заяві про наявність витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 549, 611, 625, 1167, 1168, 1187, 1193 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 10-13,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ПАТ "СК "Євроінс" (, юридична адреса 03150, м. Київ, вул. В. Васильківська, буд. 102) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання АДРЕСА_1 ) суму страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 199 250,00 (сто дев`яносто дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ПАТ "СК "Євроінс" (, юридична адреса 03150, м. Київ, вул. В. Васильківська, буд. 102) в дохід держави судовий збір в розмірі 1 992 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 50 копійок.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу адвоката) на 10 год 00 хв. 07.07.2025 в приміщенні Чернівецького районного суду Вінницької області, що за адресою вул. Незалежності, буд. 20, с. Мазурівка, Могилів-Подільський район, Вінницька область.

Встановити позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката по 04.07.2025.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Вінницького апеляційного суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Головуючий суддя С.П. СУПЕРСОН