_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1897/25
Провадження № 2/947/1378/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Кондратенко Є.Д. розглянувши цивільну справу за позовом АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних-

встановив :

13.01.2025 Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості 3% річних у сумі 8305,52 доларів США та судового збору 5195,10 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 19.07.2007 між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ODMLGK01420332 на підставі якого позичальник отримав кредит у розмірі 120 050,00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.07.2027.

Кредитні зобов`язання забезпечені договором поруки №0332/р від 19.07.2007, укладеним з поручителем ОСОБА_2 .

09.09.2009 рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 2-3061/08 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ ПриватБанк заборгованість у розмірі 826 639,40 грн, що еквівалентно 107 916,37 Доларів США (за курсом 7,66 грн.) за кредитним договором №ODMLGK01420332 від 19.07.2007, а також судові витрати у розмірі 1700 грн та витрати на ІТЗ розгляду судового процесу у розмірі 30 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили, відповідачами не виконано, тому на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач має право на отримання 3% річних за прострочення виконання рішення суду.

15.01.2025 ухвалою суду відкрито провадження по справі та вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Представник ОСОБА_1 адвокат Мацко В.В. вступив до участі у справі 16 лютого 2025р., подавши 16.02.2025 заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

Представник ОСОБА_2 адвокат Боднар М.О. вступив до участі у справі у 19 березня 2025р., подавши 20.03.2025 заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

10.06.2025 представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Майко В.В., подано відзив на позовну заяву у якому заперечує проти позову з посиланням на правові позиції Верховного Суду, та вважає, що вимоги позивача є задавненими, а зобов`язання відповідачів є натуральним, тому позов не підлягає задоволенню.

Учасники справи у судове засідання 11.06.2025 не явилися, сповіщалися належним чином про час та місце його проведення.

Від адвоката Майко В.В. надходила заява про відкладення розгляду справи яку суд вважає безпідставною.

Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши наявні у справі докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вирішив наступне.

Судом встановлено, що 19.07.2007 між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ODMLGK01420332 на підставі якого позичальник отримав кредит у розмірі 120 050,00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.07.2027.

19.07.2007 між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0332/р з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2009 у справі № 2-3061/08 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ ПриватБанк заборгованість 826 639,40 грн, що еквівалентно 107 916,37 Доларів США (за курсом 7,66 грн) за кредитним договором

№ODMLGK01420332 від 19.07.2007, а також судові витрати 1700 грн та витрати на ІТЗ розгляду судового процесу 30 грн.

Рішення суду набрало законної сили, відповідачами не надано доказів виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. ст. 509, 598, 599, 631 ЦК України закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки, згідно ст. 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Неналежне, несвоєчасне виконання зобов`язання, порушує права та інтереси кредитодавця, які у вказаних правовідносинах захищає ч. 2 ст. 625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Верховний Суд у постанові від 31.07.2024 у справі №161/11703/22 зазначив, що установивши, що рішення суду відповідач не виконав, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19).

Враховуючи, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2009 у справі №2-3061/08 відповідачами не виконано, суд вважає, що позивач має право на стягнення 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 у розмірі 8 305,52 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Суд ознайомився із наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних, та вважає правильним проведений розрахунок. Сумніви у правильності розрахунку відсутні, відповідачами власного розрахунку не подано, вимоги позивача не спростовано, таким чином позов підлягає задоволенню.

Доводи та аргументи зазначені у відзиві на позов суд не бере до уваги з огляду на наступне.

Натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.

Суд звертає увагу, що вимоги кредитора вже захищені в судовому (примусовому) порядку, про що свідчить рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2009 у справі №2-3061/08 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому таке зобов`язання не можна вважати натуральним.

Також, не можна вважати вимоги позивача задавненим зобов`язанням, оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Крім того, відповідачами не подавались заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, а позивачем заявлені вимоги у межах загального строку позовної давності.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 5195,10 грн, які документально підтверджені. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 5195,10 грн.

Керуючись ст.4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь АТ КБ «Приват Банк» () 3% річних у сумі 8305,52 доларів США та витрати по сплаті судового збору у сумі 5195,10 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Я. В. Бескровний