Справа № 745/460/25
Провадження № 2/745/185/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2025 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Смаль І.А.

за участі секретаря Шуляр І.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в с-щі Сосниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Понорницької селищної ради, третя особа приватний нотаріус Н.-Сіверського районного нотаріального округу Богуславська Людмила Петрівна про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вказаним позовом та змінивши предмет позову, просить розтлумачити зміст в частині заповіту, що складений 19 лютого 2020 року ОСОБА_2 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Авдіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області Ментій В.В. зареєстровано в реєстрі №9, відповідно до якого ОСОБА_2 заповіла державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН №030869 та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 797904, а саме вважати, що: спадкодавець ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,29 га, розташовану на території Понорницької селищної ради, Новгород-Сіверського району Чернігівської області (колишньої Авдіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області), що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 030869 від 19 жовтня 2001 року, виданого на підставі рішення виконкому Авдіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області № 46 від 18 жовтня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 309 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,90 га, кадастровий номер :02:001:1538, розташовану на території Понорницької селищної ради, Новгород-Сіверського району Чернігівської області (колишньої Авдіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області), що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ №797904 від 15 жовтня 2011 року, виданого на підставі розпорядження голови Сосницької райдержадміністрації Сосницького району Чернігівської області № 71 від 12.04.2011 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00592.

Ухвалою від 26.05.2025 судді Сосницького районного суду Чернігівської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Бабич А.І. в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутність.

Представник відповідача Понорницької селищної ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про визнання позову.

Приватний нотаріус Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Богуславська Л.П. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задовольнити, в зв"язку з визнанням відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, відповідно до ст.200 ЦПК України, в порядку визначеному ст.206 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №797904 від 15 жовтня 2011 року, виданого на підставі розпорядження голови Сосницької райдержадміністрації Сосницького району Чернігівської області № 71 від 12.04.2011 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00592, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,90 га з кадастровим номером 742980500:02:001:1538.

Також, відповідно Державного акту на право приватної власності на землю 11-ЧН № 030869 від 19.10.2001 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 309, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки 1,29 га на території Авдіївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

19.02.2020 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем Авдіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області, зареєстрований в реєстрі за №9, відповідно до якого заповіла позивачу:

- державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 030869 та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №797904;

- сертифікат акції автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» серії НОМЕР_1 ;

- сертифікат акцій автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» серії НОМЕР_2 ;

- сертифікат акцій автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 від 30.12.2021 року).

На день смерті ОСОБА_2 проживала одна по АДРЕСА_1 (довідка Авдіївського старостинського округу №1 Понорницької селищної ради від 14.05.2025 №556/10-18).

Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Богуславською Л.П. заведена спадкова справа № 40/2022. Єдиним спадкоємцем майна померлої є ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом. Інші спадкоємеці відсутні.

Відповідно до статей 1216; 1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також

ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив,

що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає правочин або його частина

у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину

є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби.

Відповідно до статей 177, 181, 182 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки. Право власності на земельні ділянки як нерухому річ підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України (в редакції Закону України на момент видачі державних актів) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Верховний Суд в постанові від 16 грудня 2020 у справі № 467/356/19 вказав, що право власності на земельну ділянку виникає на підставі правопороджуючих фактів (правочинів, адміністративних актів тощо), а посвідчується таке право державними актами. Як наслідок, до спадщини входять не документи, що посвідчують право, зокрема державні акти про право власності на земельну ділянку, а права на саму земельну ділянку як об`єкт цивільних прав. Відсутність у заповіті прямого посилання на земельну ділянку не відміняє дійсної волі заповідача щодо настання реальних наслідків вчиненого ним правочину, що в разі його смерті позивач успадкує земельну ділянку.

За своїм змістом намір (волевиявлення) спадкодавця був спрямований на те, щоб залишити позивачу у спадок земельні ділянки, на які у заповідача на момент складання заповіту було право, посвідчене державними актами, що вказані в заповіті.

Таким чином визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, так як тлумачення змісту даного заповіту в жодному разі не змінюватиме волю заповідача, не підмінятиме собою сам заповіт та не виходитиме за межі змісту заповіту.

Керуючись 177, 181, 182, 213, 1216-1218, 1236, 1256 ЦК України, 126 ЗК України ст.12, 13, 200, 206, 263-265, 273 ЦПК України,суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Розтлумачити зміст в частині заповіту, що складений 19 лютого 2020 року ОСОБА_2 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Авдіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області Ментій В.В., зареєстрований в реєстрі за №9,як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, а саме вважати, що спадкодавець ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,29 га, розташовану на території Авдіївської сільської ради с.Авдіївка, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 030869 від 19 жовтня 2001 року, виданого на підставі рішення виконкому Авдіївської сільської ради № 46 від 18 жовтня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 309.

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,90 га, кадастровий номер 742980500:02:001:1538, розташовану на території Понорницької селищної ради, Новгород-Сіверського району Чернігівської області (колишньої Авдіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області), що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ №797904 від 15 жовтня 2011 року, виданого на підставі розпорядження голови Сосницької райдержадміністрації Сосницького району Чернігівської області № 71 від 12.04.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00592.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач - Понорницька селищна рада, вул.Довженка 18 с-ще Понорниця Новгород-Сіверського району Чернігівської області, .

Третя особа приватний нотаріус Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Богуславська Людмила Петрівна, 16200, вул.Поштова 6 к.12 с-ще Короп Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

Суддя І.А.Смаль