КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/13759/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8899/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив: зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва від 29.08.2018 року у справі № 755/10016/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частки всіх видів заробітку (доходу) до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), але неменше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду у цій справі і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття; виконавчий лист Д/дніпровського районного суду м. Києва від 29.08.2018 року у справі № 755/10016/18 - відкликати (т. 1 а.с. 1-6).

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначив, що 02.12.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10. 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2018 р. було стягнуто з позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказував, що ніколи не заперечував проти забезпечення своєї доньки, проте, на даний час ОСОБА_1 , у зв`язку зі зміною сімейних обставин та проблем зі здоров`ям, не має матеріальної можливості на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), що підтверджується наступним.

Після розірвання шлюбу з відповідачем, позивач створив нову сім`ю. Так, 02.06. 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6 . Також, позивач має ще одну дитину - ОСОБА_7 , 2012 року народження.

15.12.2023 року розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, у зв`язку з аморальною поведінкою матері дитини, було визначено місце проживання ОСОБА_7 з позивачем. На даний час, мати участі в утриманні сина не приймає. Позивач вимушений самостійно утримувати сина.

Отже, після призначення судом аліментів у позивача змінився сімейний стан і в нього на утриманні тепер перебувають ще двоє дітей.

Крім того, з 01.10.2022 року позивач проходив військову службу за мобілізацією. 05.10.2022 року ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання отримав тяжке поранення - мінно-вибухову травму та в подальшому мав довготривале лікування. Нажаль, лікування не дало бажаного результату і 01.03.2023 року та потім повторно 22.01.2024 року позивачу було проведено дві операції. Також позивач після отримання мінно-вибухової травми має гіпертонічну хворобу II ст., 3 ст., ризик 3 (високий), дифузний кардіосклероз, екстра систолічну аритмію, пароксизмальну суправентикулярну тахікардію, у зв`язку з чим ОСОБА_1 буде проведено дві операції на серці: 14.06.2024 року та 18.06.2024 року. Наразі позивач потребує довготривалого, дорого вартісного лікування та відповідні реабілітації для відновлення та підтримання здоров`я. Отже, у позивача у зв`язку з пораненням, отриманим під час військової служби, значно погіршився стан здоров`я порівняно з моментом призначення судом аліментів, а як наслідок, це погіршення не тільки фізичного стану, а і значне погіршення матеріального стану, оскільки майже вся частина його доходу витрачається на лікування (т. 1 а.с. 1-6).

30.10.2024 року до суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Пономаренко О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 81-94).

На обґрунтування відзив зазначала, що у відповідача суттєво покращилося матеріальне становище, в порівнянні з тим, що було у нього на час призначення аліментів, його дохід став значно вищим, та він має можливість сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. За останній рік дохід позивача середньомісячно склав 101 62,18 грн. Середньомісячний дохід позивача за останній рік більш ніж у 5 разів перевищує середню заробітну плату у м. Києві, яка за даними Пенсійного фонду України станом на червень 2024 року складає 18 806, 63 грн. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 59203692 за перший рік після стягнення аліментів з позивача його дохід (після утриманих податків та інших обов`язкових платежів) середньо місячно складав 6 659,66 грн. Отже, якщо порівняти середньомісячний дохід, який позивач отримував в перший рік присудження аліментів - 6 659,66 грн., та середньомісячний дохід за останній рік - 101 612,18 грн., то його середньомісячний дохід збільшився більш ніж у 15 разів. Таким чином, матеріальне становище позивача суттєво поліпшилося, його доходи значно зросли, при цьому поява нової дитини у 2021 році або отримана травма у 2022 році жодним чином не прогрішили його майновий стан.

На час стягнення аліментів Дніпровським районним судом м. Києва на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач вже мав двох дітей від інших жінок: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після призначення аліментів у позивача народилась ще одна дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Отже, станом на момент стягнення з позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач вже був батьком ще двох дітей, зокрема й ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Таким чином, позивачем не доведено, що після присудження з нього аліментів (11 липня 2018 року) на його утриманні почали перебувати ще двоє дітей.

Також відповідач заперечувала проти твердження позивача, що майже вся частина його доходів витрачається на лікування. Позивач є військовослужбовцем. Кабінет Міністрів України на період дії воєнного стану визначив, що витрати на надання військовослужбовцям медичної допомоги військово-медичними закладами здійснюються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання відповідних закладів. Тобто, позивач має право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я, при цьому позивач стверджує, що лікування, яке він отримував та буде отримувати в майбутньому оплачує власними коштами, що не відповідає гарантіям встановленим ст. 17, 49 Конституції України.

До того ж, в позові зазначається, що потреба позивача у довготривалому, дороговартісному лікуванні та необхідність у реабілітації для відновлення та підтримки здоров`я підтверджується: рахунками на оплату, видатковими накладними, платіжними інструкціями. Відповідач заперечувала, що рахунки, накладні та платіжні інструкції є належними доказами, в розумінні ст. 77 ЦПК України, які здатні підтвердити на майбутнє тривалість лікування, його вартість чи необхідність реабілітації. Копії платіжних інструкцій, на які посилається позивач, не відповідають оригіналу. Таким чином, є всі підстави вважати, що паперові копії Платіжних інструкцій за кодом документа № 9304-2458-5634-2470, № 9301-6304-5588-8874, № 9329-6384-2553-3246, долучених до позову позивачем, та в яких «Платник» вказаний ОСОБА_1 не відповідають оригіналу, є підробленими документами, з метою ввести суд та сторону в оману та недобросовісними, неправомірними діями отримати рішення суду про зменшення розміру аліментів, з корисливих мотивів позбавити дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належного утримання та доходу, який би забезпечив їй достатній рівень життя та гармонійний розвиток у суспільстві.

Звертала увагу суду, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (ВП № 59203692, боржник: ОСОБА_1 ) сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження станом на вересень 2024 року складає 451 871,89 грн. Тобто, ОСОБА_1 недобросовісно виконував свій батьківський обов`язок та рішення суду, щодо сплати аліментів на свою дитину, а враховуючи що копії документів поданих до суду не відповідають оригіналам, а обставини справи не підтверджується доказами, стверджувала, що задоволення цього позову не буде відповідати інтересам дитини.

Також, заперечувала проти тверджень позивача, що «позивач після отриманої мінно-вибухової травми має гіпертонічну хворобу ІІ ст., З ст, ризик 3 (високий), дифузний кардіосклероз, екстрасистолічну аритмію, пароксизмальну суправентрикулярну тахікардію, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було проведено дві операції на серці: 14.06.2024 року (КВГ інтактні коронарні артерії) та 18.06.2024 року (радіочастотна катетерна абляція)». З медичних документів наданих позивачем вбачається, що позивач тривало хворіє на гіпертонію та ішемічну хворобу серця, отже серцеві захворювання позивача є хронічними та тривалими, не пов`язані з травмою, яка була отримана 05.10.2022 року.

З урахуванням зазначеного, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість виконання ним судового рішення про стягнення з нього аліментів у встановлених розмірах саме через зміну його сімейного стану або погіршення стану здоров`я, через що він вимушений витрачати великі кошти, то зменшення розміру аліментів, про яке просить позивач, не буде спрямовано на належне забезпечення спільної дитини сторін (т. 1 а.с. 81-94).

12.11.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Філіпенко О.В., в якій остання підтримувала позовні вимоги (т. 1 а.с. 140-143).

Не погоджувалась з твердженням відповідача, що на даний час у позивача суттєво покращилося матеріальне становище в порівнянні з тим, що було в нього на час призначення аліментів, його дохід став значно вищим, а сімейне становище не змінилося. Дане твердження спростовується тим, що позивача 27.10.2024 року було звільнено у відставку за станом здоров`я з одночасним виключенням з усіх видів забезпечення. Отже, позивач на даний час більше не отримує дохід, про який було зазначено відповідачем у відзиві, що в свою чергу підтверджує погіршенням матеріального становища платника аліментів.

Крім цього, на даний час позивач має значні проблемі зі здоров`ям, він був направлений до МСЕК для визначення ступеню інвалідності (втрати працездатності) та потребу у протезуванні. Отже, після призначення аліментів у позивача значно погіршився стан здоров`я.

У зв`язку з народженням сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та визначення місця проживання ОСОБА_7 , після призначення аліментів у позивача змінився сімейний стан і в нього на утриманні тепер перебуває ще двоє дітей.

Щодо платіжних інструкції, то позивач зазначає, що він під час лікування потребував встановлення імплантів. З метою придбання необхідний йому імплантів він звернувся до ФОП ОСОБА_9 , основним видом економічної діяльності якої є роздрібна торгівля медичними та ортопедичними товарами в спеціальних магазинах. Під час внесення коштів відбулася помилка і замість внесення коштів від імені Карпенко платіж було проведено просто від фізичної особи. При зверненні до ФОП ОСОБА_9 , остання помилково видала позивачу внутрішні документи як підтвердження оплати (т. 1 а.с. 140-143)

28.11.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від сторони відповідача, в яких зазначено, що у відповіді на відзив позивач навів нові обставини справи, якими поданий 29.07.2024 року позов не обґрунтовувався, а саме, що позивач 27.10.2024 року був звільнений у відставку з одночасним виключенням з усіх видів забезпечення, що підтверджується витягом з наказу МО України від 27.10.2024 року № 316. Відповідач заперечує проти твердження, що витяг з наказу підтверджує погіршення матеріального становища позивача. Наказ про звільнення з військової служби жодним чином не свідчить про погіршення матеріального становища платника аліментів. Згідно витягу з наказу МО України від 27.10.2024 року № 316 ОСОБА_1 : 1. виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 523 % місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% грошового забезпечення з урахуванням складу за військовим званням та надбавки за вислугу років по день виключення зі списків особового складу військової частини; 2. виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожен календарний місяць служби, але не менше ніж 25% місячного грошового забезпечення за ЗО (тридцять) місяців служби з 18 березня 2022 року; 3. виплатити грошову компенсацію за невикористані 23 доби щорічної основної відпустки за 2022 рік; 4. виплатити грошову компенсацію за невикористані ЗО діб щорічної основної відпустки за 2023 рік; 5. виплатити грошову компенсацію за невикористані 13 діб щорічної основної відпустки за 2024 рік; 6. виплатити грошову компенсацію за невикористані 42 календарних дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, 2023 та 2024 рік; 7. виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань.

Таким чином, з витягу з наказу МО України від 27.10.2024 року № 316 не вбачається погіршення матеріального положення позивача, навпаки, перелік належних йому виплат свідчить проте, що ОСОБА_1 згідно вказаного витягу отримає значний матеріальний дохід, з якого не будуть стягуватися аліменти. Також, відповідач заперечує проти твердження позивача, що на даний час ОСОБА_1 вже відноситься до осіб з інвалідністю". Як вбачається з направлення Солом`янського районного у місті Києві ТЦК № 9920 від 28.10.2024 року, ОСОБА_1 тільки направляється для визначення ступеню інвалідності, потреби у протезуванні та отриманні страхової суми. Твердження позивача, що ОСОБА_1 відноситься до осіб з інвалідністю не відповідає дійсності та не підтверджується жодним доказом у справі.

Щодо копій платіжних інструкцій наданих стороною позивача, які не відповідають оригіналам. У відповіді на відзив сторона позивача зазначає, що, нібито, ОСОБА_1 не маючи змогу внести кошти на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_9 передав їй грошові кошти, які вона повинна була внести на свій розрахунковий рахунок, але замість платника ОСОБА_1 внесла їх від іншої фізичної особи, а потім помилково видала ОСОБА_1 внутрішні документи як підтвердження оплати. Викладене сторона позивача підтверджує довідкою, виданою, нібито, ФОП ОСОБА_9 . Ставила під сумнів справжність довідки ФОП ОСОБА_9 , в якій відсутня дата, вихідний номер цієї довідки, підпис на довідці та рахунку зроблений нібито від ФОП ОСОБА_9 суттєво різняться, а реквізити документів на які є посилання у довідці не відповідають реквізитам документів, що подані позивачем та містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 144-157).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено(т. 1 а.с. 174-180).

Не погодившись з рішенням районного суду, 07 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва від 29.08.2018 року у справі № 755/10016/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частки всіх видів заробітку (доходу до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), але неменше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду у цій справі і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття (т. 1 а.с. 189-193, 222-226).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції не врахував, що розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.12.2023 року № 895 у зв`язку з аморальною поведінкою матері дитини, було визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з позивачем. Вказував, що самостійно забезпечує ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки його мати участі в його забезпечення не приймає.

Разом з тим, факт звільнення позивача з військової служби по суті - це втрата роботи і, як наслідок, відсутність належного, систематичного і гідного матеріального забезпечення, що свідчить про погіршення матеріального стану.

Також, посилався на те, що після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення звернувся до лікувального закладу ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», де отримав консультативний висновок спеціаліста від 18.02.2025 року, з якого вбачається, що на момент оперативного втручання на правому плечовому суглобі (внаслідок мінно-вибухової травми 05.10.2022 року - спеціалізовані кісткові анкери були відсутні в інституті травматології…пацієнт особисто замовляв за свій кошт у офіційного дистриб`ютора».

Щодо невідповідності платіжних документів особи платника за проведення медичного лікування, суд першої інстанції при оцінці доказів, поданих стороною позивача, проявлений надмірний формалізм. Зазначав, що неодноразово вказував, що такі невідповідності у платіжних документах виникли помилково, що безпосереднім платником за такі послуги були лише позивач. При цьому, ФОП ОСОБА_9 прояснила ситуацію, зробивши відповідну нотаріальну заяву, яку суд першої інстанції не прийняв до уваги при ухваленні рішення (а.с. 189-193, 222-226).

27 травня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Пономаренко О.В., в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 2 а.с. 3-16).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Руднєв О.О. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пономаренко О.В. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожного окремо, повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Проте представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Руднєв О.О. повідомив про належне сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Факт належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 підтвердила в апеляційному суді її представник - адвокат Пономаренко О.В. (т. 1 а.с. 231-239 т. 2 а.с. 25).

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частковоза наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент стягнення з позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач вже був батьком ще двох дітей, зокрема й ОСОБА_7 .Як вбачається з доходів позивача (наведених вище) його матеріальний стан поліпшився, а народження це однієї дитини у 2021 році не погіршило його матеріальне становище. Права однієї дитини не можуть порушуватися за рахунок іншої. Крім того, якщо порівнювати середньомісячний дохід, який позивач отримував в перший рік після присудження аліментів - 6 659,66 грн. та середньомісячний дохід за останній рік - 101 612,18 грн., то дохід позивача значно збільшився. З витягу з наказу МО України від 27.10.2024 року № 316 не вбачається погіршення матеріального положення позивача, навпаки, перелік належних йому виплат свідчить проте, що ОСОБА_1 отримає значний матеріальний дохід. Також, позивач має право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Твердження позивача, що лікування, яке він отримував та буде отримувати в майбутньому оплачує власними коштами, не відповідає гарантіям встановленим ст. 17, 49 Конституції України. З виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 1283/2024 вбачається, що лікування травми позивач отримав 05.10.2022 року за етапами медичної евакуації. З медичних документів, наданих позивачем вбачається, що позивач тривало хворіє на гіпертонію та ішемічну хворобу серця, отже серцеві захворювання позивача є хронічними та тривалими, не пов`язані з травмою, яка була отримана 05.10.2022 року Належними доказами позивач не довів, що його лікування в «Інституті серця МОЗ України» погіршили його стан здоров`я в порівнянні з тим, що був у нього на час призначення аліментів.Отже, аналізуючи викладене вище, позивачем не доведений той факт, що змінилося сімейне становище, матеріальне становище змінилося в бік погіршення

Колегія суддів не в повній міріпогоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстровану шлюбі, що не заперечується сторонами.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/6885/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, 02 грудня 2015 року (актовий запис №3249) - розірвано.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07. 2018 року у справі № 755/10016/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

28.05.2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 59203692 зі стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 12-19).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 446 438,49 грн. (т. 1 а.с. 99-105).

02 червня 2021 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 20).

ОСОБА_1 також є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 1 а.с. 21, 23, 106).

Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 895 від 15.12.2023 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з батьком, гр.. ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 22).

На момент звернення до суду позивач був військовослужбовцем, з 01.10.2022 року проходить військову службу в в/ч НОМЕР_2 .

Зі звіту про здійснення відрахування та виплат в/ч НОМЕР_2 від 26.05.2024 року та звіту про здійснення відрахувань та виплат в/ч НОМЕР_2 від 18.09.2024 року вбачається, що за останній рік дохід позивача (після утримання податків та інших обов`язкових платежів) середньомісячно складав 101 612,18 грн. (т. 1 а.с. 39, 69).

Наказом МО України № 316 від 27.10.2024 року ОСОБА_1 був звільнений у відставку з одночасним виключенням з усіх видів забезпечення (т. 1 а.с. 146).

Згідно витягу з наказу МО України від 27.10.2024 року № 316 ОСОБА_1 звільненого з військової служби, з 27.10.2024 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та виплатити:

- щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 523 % місячного грошового забезпечення,

- надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% грошового забезпечення з урахуванням складу за військовим званням та надбавки за вислугу років по день виключення зі списків особового складу військової частини;

- одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожен календарний місяць служби, але не менше ніж 25% місячного грошового забезпечення за 30 (тридцять) місяців служби з 18 березня 2022 року;

- грошову компенсацію за невикористані 23 доби щорічної основної відпустки за 2022 рік;

- грошову компенсацію за невикористані 30 діб щорічної основної відпустки за 2023 рік;

- грошову компенсацію за невикористані 13 діб щорічної основної відпустки за 2024 рік;

- грошову компенсацію за невикористані 42 календарних дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, 2023 та 2024 рік;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань.

З довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 5/60/536 від 08.03.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 05.10.2022 року отримав мінно-вибухову травму. ЗЧМТ. Струс головного мозку у вигляді цефалічного, астенічного, вестибулярного синдромів. Акумаротравматичне ураження обох вух, двобічна змішана приглухуватість. Травма сухожилка обертальної манжети плеча, у вигляді розриву РМП правого плечового суглоба, з больовим синдромом та блоком суглоба. Травма була отримана ним при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини (т. 1 а.с. 24).

З виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 1283/2024 вбачається, що лікування травми позивач отримав 05.10.2022 року за етапами медичної евакуації (т. 1 а.с. 25-26).

Також, позивачем виписку із медичної кари стаціонарного хворого № 4338/24, рахунки на оплату, видаткові накладні та платіжні інструкції № 9304-2458-5634-2470, № 9301-6304-5588-8874, № 9329-6384- 2553-3246 (т. 1 а.с. 27-29, 30-38).

З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0./7-241023/83744 від 24.10.2024 року на адвокатський запит № 187 від 23.10.2024 року, вбачається, що копії платіжних інструкцій 9304-2458-5634-2470, № 9301-6304-5588-8874, № 9329-6384- 2553-3246 не відповідають оригіналу платіжних інструкцій в електронні формі (т. 1 а.с.122-123).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щододитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, як на підставу зменшення розміру аліментів, встановлених судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07. 2018 року у справі № 755/10016/18, посилався на те, що у нього змінився майновий та сімейний стан, а також погіршився стан здоров`я.

Щодо зміни сімейного стану, позивач вказував на те, що створив нову сім`ю та ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6 . Крім того, вказував, що має ще одну дитину - ОСОБА_7 , 2012 року народження. 15.12.2023 року розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, у зв`язку з аморальною поведінкою матері дитини, було визначено місце проживання ОСОБА_7 з позивачем. На даний час, мати участі в утриманні сина не приймає. Позивач вимушений самостійно утримувати сина.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 23).

Разом з тим, розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 895 від 15.12.2023 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з батьком, гр.. ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 22).

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_8 у позивача народився син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 23).

Відтак, за рахунок свого доходу позивач має здійснювати утримання трьох неповнолітніх дітей, а саме: неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дочки ОСОБА_3 , 09.06.2004 року судом першої інстанції не було враховано народження у позивача сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , оскільки така обставина виникла після видачі судового наказу, що свідчить про зміну сімейного стану позивача.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання позивача на погіршення матеріального стану, оскілки наявні в матеріалах справи обставини свідчать про покрашення матеріального стану порівняно з середньомісячним доходом, який позивач отримував в перший рік після присудження аліментів.

Крім того, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи позивача тверджень позивача, що майже вся частина його доходів витрачається на його лікування.

З довідки про обставини травми(поранення, контузії, каліцтва) № 5/60/536 від 08.03.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 05.10.2022 року отримав мінно-вибухову травму. ЗЧМТ. Струс головного мозку у вигляді цефалічного, астенічного, вестибулярного синдромів. Акумаротравматичне ураження обох вух, двобічна змішана приглухуватість. Травма сухожилка обертальної манжети плеча, у вигляді розриву РМП правого плечового суглоба, з больовим синдромом та блоком суглоба.Травма була отримана ним при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони та пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини(т. 1 а.с. 24).

Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Право військовослужбовців на охорону здоров`я та медичну допомогу регулюється ст. 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за приписами частини першої якої військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я.

Механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, патолого-анатомічних досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами (далі - медична допомога) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань та надання установами, закладами і підрозділами державної санітарно-епідеміологічної служби Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ, Головного управління Національної гвардії, інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування (далі - центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування) послуг щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя врегульовано Порядком надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.99 року N1923 (далі Порядок N1923).

Відповідно до пункту 3-2 Порядку N1923, що був внесений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 N458 та набрав чинності 19.04.2022, на період дії правового режиму воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану на території України витрати на надання військовослужбовцям медичної допомоги військово-медичними закладами, зазначеними у пункті 1 цього Порядку, здійснюються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання відповідних закладів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в України воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб у подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та діє до тепер.

Відтак, позивач мав право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що твердження позивача, що лікування, яке він отримував та буде отримувати в майбутньому оплачує власними коштами, не відповідає гарантіям встановленим ст. 17, 49 Конституції України.

При цьому, з виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 1283/2024 вбачається, що лікування травми позивач отримав 05.10.2022 року за етапами медичної евакуації.

Щодо тверджень позивача, що він потребує довготривале, дорого вартісне лікування та потребує необхідність у реабілітації для відновлення та підтримки здоров`я.

На підтвердження вказаного, позивачем надані: рахунки на оплату, видаткові накладні та платіжні інструкції № 9304-2458-5634-2470, № 9301-6304-5588-8874, № 9329-6384- 2553-3246.

Однак, з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0./7-241023/83744 від 24.10.2024 року на адвокатський запит № 187 від 23.10.2024 року, вбачається, що копії платіжних інструкцій 9304-2458-5634-2470, № 9301-6304-5588-8874, № 9329-6384- 2553-3246 не відповідають оригіналу платіжних інструкцій в електронні формі.

Крім цього, з медичних документів, наданих позивачем вбачається, що позивач тривало хворіє на гіпертонію та ішемічну хворобу серця отже серцеві захворювання позивача є хронічними та тривалими, не пов`язані з травмою, яка була отримана 05.10.2022 року.

Сам факт встановлення у позивача гіпертонічної та ішемічної хвороби не свідчить про погіршення його майнового стану, оскільки позивачем не зазначено та не надано суду належних доказів розміру його витрат на лікування за період після видачі судових наказів про стягнення аліментів.

Погіршення стану здоров`я позивача не є самостійною підставою для задоволення вказаного позову, оскільки таке погіршення здоров`я слід розглядати в ракурсі унеможливлення при цьому сплачувати розмір призначених аліментів, чого позивачем не доведено.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доказ, який був поданий позивачем до суду апеляційної інстанції, а саме консультаційний висновок спеціаліста 98, оскільки такий доказ не був поданий до суду першої інстанції, разом з тим, датований після ухвалення рішення судом першої інстанції, а відтак, є новим доказом у справі та не міг бути досліджений судом першої інстанції під вирішення справи по суті спору.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги зміну сімейного стану позивача, колегія суддів приходить до висновку, що розмір стягуваних аліментів підлягає зменшенню 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення нею повноліття.

Судом першої інстанції не враховано в даній справі, що позивачем доведено та підтверджено належними та допустимими доказами, що зміни у сімейному стані платника аліментів (позивача) дають суду всі підстави для зменшення розміру аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, та таке зменшення, на думку колегії суддів, є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дітей позивача.

З огляду на викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07. 2018 року у справі № 755/10016/18 , що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов