Справа № 462/6404/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Пилип`юк Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Байдали М. Б.

представників позивача - Охмака М. В., Юхмана Я. В.,

Пержоли В. С.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - Дегтяренка О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні, -

встановив:

уповноважений представник позивача ОСОБА_2 адвокат Охмак М. В. звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, у якому просить припинити право спільної часткової власності на 1/4 частки житлової квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 цієї частки в квартирі АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано право приватної спільної часткової власності: за ОСОБА_1 1/4 частка власності; за ОСОБА_2 3/4 частки власності. Частка позивача є значно більшою від частки відповідача, однак на пропозицію добровільно врегулювати спір в досудовому порядку, шляхом викупу у ОСОБА_1 її частки в розмірі 1/4, остання категорично відмовила у її продажі. У спірній квартирі на даний час, можливо, протиправно проживає молодша донька відповідача, ОСОБА_3 , або інші особи, що позбавляє позивача можливості користуватися її часткою, зокрема користуватися своїм майном та проживати у спірній квартирі. ОСОБА_1 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , вона зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , 1/3 частка якої перебуває у її власності та у якій постійно проживає, тому припинення її права власності на частину спірного майна не завдасть їй істотної шкоди як співвласнику. Спільне проживання у квартирі загальною площею 48 м.кв. є неможливим з урахуванням відсутності достатньої кількості кімнат та недостатньої норми жилої площі, а також відсутністю родинних зв`язків з відповідачем та постійними конфліктними ситуаціями, які остання систематично створювала попередньо та може вчиняти на даний час. Вказана квартира не може бути розділена у зв`язку з її незначною площею, розташуванням у багатоквартирному будинку на п`ятому останньому поверсі, незадовільним технічним станом. Зокрема, немає технічної можливості облаштувати окремий вихід для кожного зі співвласників та поділити частки. Зазначає, що відповідач самоусунулась від будь-яких витрат на утримання майна. Відтак спільне володіння і користування сторонами спірним майном є неможливим.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

22.11.2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дегтяренко О. О., через систему «Електронний суд», подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач повністю заперечує позовні вимоги, оскільки такі є необґрунтованими. Частка відповідача у спільному майні - квартирі АДРЕСА_4 є значною, оскільки дорівнює 1/4 частки, тому припинення права власності на її частку у спільному майні завдасть істотної шкоди не тільки відповідачу, а й членам її сім`ї, які проживають та зареєстровані у спірній квартирі. Квартира АДРЕСА_4 розташована на 5 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2 (двох) ізольованих кімнат, загальною площею 48,0 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., в тому числі 1-а кімната 12,5 кв.м., 2-га кімната 17,1 кв.м., кухня площею 5,4 кв.м., ванна кімната площею 2,1 кв.м., вбиральня площею 0,9 кв.м., коридор площею 6,9 кв.м., комірка площею 2,1 кв.м., балкон площею 1,0 кв.м., підвал 2,5 кв.м. Відповідач разом з дочкою сплачує усі комунальні послуги за квартиру, що підтверджується довідками «Львівтеплоенерго», «Львівводоканал», «Львівобленерго», тощо. Згідно витягу з реєстру територіальної громади ЛМР ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , іншого житла, окрім цієї частки у квартирі у відповідачки не має, фактично це її єдине житло. Припинення її права власності на частку в спірній квартирі та виплату їй грошової компенсації позбавить її конституційного права на проживання ще й в період військового стану.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, скористалася правом мати представників.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на мотиви позовної заяви, просили такі задовольнити. Представник позивача - адвокат Охмак М. В. також просив постановити ухвалу про вирішення питання щодо витребування доказів. Дане клопотання розглядалося у судовому засіданні з постановленням ухвали про відмову у задоволенні клопотання, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Відповідач та її представник заперечили щодо задоволення позовних вимог, покликаючись на мотиви викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 267807621 від 27.07.2021 року стверджується, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , спільна часткова власність, 1/4 частка власності належить ОСОБА_1 , 3/4 частка власності належить ОСОБА_2 /т. 1, а.с. 7-8/. Аналогічна інформація з приводу власників зазначена у інформації з Державного реєстру, сформованої 11.11.2024 року адвокатом Дехтяренко О. О. /т. 1 а.с. 63-64/.

Згідно копії договору дарування квартири від 30.10.2009 року (оригінал представником до суду не надано), ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 3/4 ідеальних частини квартири АДРЕСА_1 /т. 2 а.с. 6/.

Як вбачається з Свідоцтва про прпаво на спадщину за законом від 22.10.2008 року ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/4 квартири АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 62/.

Відповідно до технічного паспорта на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 від 15.06.2009 року, квартира розташована на 5 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2 кімнат, житловою площею 29,6 кв.м., в тому числі 1-а кімната 12,5 кв.м., 2-га кімната 17,1 кв.м., кухні площею 5,4 кв.м., ванна кімната площею 2,1 кв.м., вбиральня (поєднана) 0,9 кв.м., коридор 6, 9 кв.м., комірка 2,1 кв.м., підвал 2,5 кв.м. Квартира обладнана балконом 1,0 кв.м. Загальна площа квартири 48,0 кв.м /т. 1 а.с. 9/.

Згідно висновку експерта фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 вартість 1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 становить 384 708 грн. 00 коп /т. 1, а.с. 12-22/.

У витягу з реєстру територіальної громади № 2024/014040675 від 20.11.2024 року зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована з 20.11.2024 року та проживає за адресою: АДРЕСА_2 /т. 1 а.с. 62/.

Право на житло є одним із конституційних прав людини, як визначено у ст. 47 Конституції України.

Положеннями ч. 3 ст. 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

У ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зокрема, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку; рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку; визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право; у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права; недопустими є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (ст. 365 ЦК України) та визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України) одночасно.

Тлумачення п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою ( зокрема., постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники фізичні особи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) від вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.10.2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

У даному випадку позивачем не надано жодних доказів наявності у власності відповідача ОСОБА_1 іншого придатного для проживання житлового нерухомого майна, а тому суд вважає, що припинення частки відповідача беззаперечно завдасть їй істотної шкоди.

Крім цього, представником позивача у позовній заяві зазначається, що відповідач самоусунулась від будь-яких витрат на утримання майна, однак це спростовується долученими представником відповідача квитанціями про оплату комунальних послуг із зазначенням призначення платежу «за оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 ».

Також позивачем не доведено, що відповідачем чиняться будь-які перешкоди у реалізації нею права власності, не надано підтвердження позбавлення можливості користуватися її часткою, зокрема проживати у спірній квартирі, відповідно не доведено, що спільне володіння і користування майном є неможливим.

Отже, беручи до уваги зазначене, суд дійшов висновку, що немає правових підстав для задоволення позову.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то керуючись ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору та пов`язаних з професійною правничою допомогою необхідно покласти на неї.

Окрім цього, згідно вимог ч. 4 ст. 362 ЦК України грошові кошти у загальному розмірі 384 708,00 грн. були внесені ОСОБА_6 на депозитний рахунок суду згідно з платіжною інструкцією № 43 від 12.07.2024 року /т. 1 а.с. 66-134/. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, підстава для знаходження грошових коштів на депозитному рахунку суду відпала та вказані грошові кошти підлягають поверненню ОСОБА_6 .

Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні - відмовити.

Повернути ОСОБА_6 384 708 (триста вісімдесят чотири тисячі сімсот вісім) грн. 00 коп. сплачених на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області згідно з платіжною інструкцією № 43 від 12.07.2024 року.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ріпнів;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Пилип`юк Г. М.