ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 червня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/16254/24

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1065/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2025 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складення повного тексту судового рішення 23.04.2025) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування посилалось, що 05.05.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/13-9999/69374 і для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 07.05.2008 був укладений договір іпотеки.

Вказує, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.04.2015 у справі № 750/2967/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 у розмірі 17696,36 доларів США (в еквіваленті по курсу НБУ 279739,41 грн) та судові витрати. Проте, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19.07.2016 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.04.2015 змінено та викладено другий абзац рішення суду першої інстанції в наступній редакції: «Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05 травня 2008 року в розмірі 15005 доларів США 25 центів, з них заборгованість за кредитом в розмірі 13799,75 доларів США та 1205,50 доларів США заборгованість за відсотками та 19056 грн. 23 коп. пені».

Як зазначає позивач, 27.07.2016 Деснянським районним судом м. Чернігова на виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 750/2967/15-ц.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2020 року відмовлено в задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку для пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання.

Позивач стверджує, що на даний час всі права кредитора та іпотекодержателя за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 та договорами іпотеки належать позивачу на підставі Договору відступлення прав вимоги № 114/13-69 від 21.05.2024, а оскільки судом відмовлено в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання у позивача відсутня можливість звернутися до суду із заявою про заміну сторони (стягувача) у виконавчому листі та реалізувати своє процесуальне право з примусового виконання рішення суду від 19.07.2016 у справі № 750/2967/15-ц. Тому позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних у межах строку позовної давності за період з 02.04.2017 до 01.03.2020, у зв`язку з чим позивач вимушено звернувся до суду з вказаним позовом.

У позові ТОВ «Цикл Фінанс» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь три відсотки річних у сумі 1313,27 доларів США у зв`язку з невиконанням рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.07.2016 у справі № 750/2967/15-ц та умов кредитного договору № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008, а також судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.04.2025 в задоволенні позову ТОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, первісному кредитору АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником прав та обов`язків якого за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 є позивач, було відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа у вказаній справі і в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому вимоги, які виникли на підставі рішення суду, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення статті 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ТОВ «Цикл Фінанс» - адвокат Кеню Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного м. Чернігова від 23.04.2025 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс».

За доводами апеляційної скарги, рішенням судом ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник не погоджується з висновком суду про те, що суд визнав позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 такими, що набули ознак натурального зобов`язання, враховуючи, що основна вимога Кредитора до ОСОБА_1 вже захищена в судовому порядку та встановлена рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19.07.2016 у справі № 750/2967/15-ц, за яким з Відповідача стягнуто на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 у розмірі 15005 доларів США 25 центів та 19056 грн 23 коп.

В обґрунтування вказаних доводів заявник посилається на правові висновки Об`єднаної палати Верховного Суду, викладені в постанові від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц.

Також зазначає, що хоч і АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (правонаступник ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС») пропустив строк на пред`явлення виконавчих листів по справі № 750/2967/15-ц до виконання не має правового значення, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

За доводами скарги, можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Як стверджує заявник, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника, тому вважає, що не є натуральним зобов`язання, що виникло у ОСОБА_1 перед ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», з огляду на наявність рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 19.07.2016 у справі № 750/2967/15-ц, навіть за умови пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання у даній справі.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Тука С.М. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.04.2025 без змін. В обгрунтування посилається, що пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто, зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. В обгрунтування зазначених доводів заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 23.11.2022 у справі № 285/3536/20. Вказує, що враховуючи, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, первісному кредитору АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником прав та обов`язків якого за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 є Позивач, було відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа у вказаній справі і в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому вимоги, які виникли на підставі рішення суду, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України, у зв`язку із чим відсутні і підстави для задоволення позовних вимог. Також заявник зазначає, що вимога про стягнення 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України заявлена за період, який становить більше ніж останні три роки, які передували даті звернення до суду, і такий період не відповідає періоду, протягом якого у позивача виникло право на позов, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом по справі встановлено, що 05.05.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/13-9999/69374 (а.с. 8-9).

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 07.05.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира загальною площею 54,1 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-13).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.04.2015 у справі № 750/2967/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 у розмірі 17696,36 доларів США (в еквіваленті по курсу НБУ 279739 грн 41 коп.). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 2797 грн 39 коп. у відшкодування понесених судових витрат (а.с. 14).

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19.07.2016 заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.04.2015 змінено та викладено другий абзац рішення суду першої інстанції в наступній редакції: «Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 у розмірі 15005 доларів США 25 центів, з них заборгованість за кредитом у розмірі 13799,75 доларів США та 1205,50 доларів США заборгованість за відсотками та 19056 грн. 23 коп. пені». В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 16-17).

За матеріалами справи, на виконання вказаного судового рішення стягувачу - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було видано виконавчий лист (а.с. 19).

Судом також встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду від 16.04.2019 в задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа у вказаній справі відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду від 30.05.2019 в задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа у цій справі також відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 22.07.2020 відмовлено в задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку для пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання (а.с. 18).

З матеріалів справи убачається, що 21.05.2024 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) та АТ «ОКСІ БАНК» (новий кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-69, за умовами якого на умовах, встановлених договором та відповідно до статей 512-519 Цивільного кодексу України первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (портфель заборгованості) (а.с. 20-22).

З копії реєстру боржників від 24.05.2024 до договору відступлення права вимоги від 21.05.2024 убачається, що АТ «ОКСІ БАНК» набуло права вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (а.с. 23-26).

21.05.2024 між АТ «ОКСІ БАНК» (первісний кредитор) та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (новий кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-69-1, відповідно до якого на умовах, встановлених цим договором та відповідно до статті 656, 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор зобов?язується передати (відступити) новому кредиторові за плату, а новий кредитор зобов`язаний прийняти набуті первісним кредитором права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (портфель заборгованості), які первісний кредитор зобов`язується набути протягом 15 робочих днів з дати підписання договору та попереднього реєстру боржників. Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника, які первісний кредитор зобов`язується набути зазначені в Додатку № 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною (а.с. 32-34).

З копії реєстру боржників від 24.05.2024 до договору відступлення права вимоги № 114/2-69-1 від 21.05.2024 убачається, що ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло права вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (а.с. 36-38).

Згідно розрахунку, наданого позивачем, розмір 3% річних за період з 02.04.2017 до 01.03.2020 становить 1313,27 доларів США (а.с. 6).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, первісному кредитору АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником прав та обов`язків якого за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 є позивач, було відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа у вказаній справі і в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому вимоги, які виникли на підставі рішення суду, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення статті 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може, оскільки до висновку про відмову у задоволенні вимог суд першої інстанції прийшов з помилкових мотивів, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження№ 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а тому відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема, нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Як убачається позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з ОСОБА_1 трьох відсотків річних за невиконання рішення суду за період з 02.04.2017 по 01.03.2020, тобто за період, коли позивач не набув право вимоги за укладеним кредитним договором, оскільки договір укладено - 21.05.2024.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що згідно умов Договорів відступлення прав вимоги № 114/2-69 від 21.05.2024 та № 114/2-69-1 від 21.05.2024 право вимоги це право грошової вимоги Первісного кредитора до Боржників на Дату відступлення прав вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій, визначених Кредитними договорами та інших платежів, що підтверджуються документацією, тобто позивач набув право вимоги за кредитним договором, укладеним відповідачем з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», 21.05.2024 та не є особою, права якої порушені у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

П. 2.1 Договору відступлення права вимоги №114/2-69 передбачає, що на умовах встановлених цим Договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, Первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору Права Вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі Боржників (Портфель Заборгованності) (а.с. 20-22).

Отже позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини, якими позивач обґрунтовує наявність порушеного права.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що як у відзиві на позов, так і у відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 адвокатом Тукою С.М. заявлено вимогу про застосування строку позовної давності.

Відповідно дост. 256 ЦК Українипозовна давністьце строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимогст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Так, апеляційний суд враховує, що у постановах від 10 та від 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Враховуючи викладене, період з 02.04.2017 по 01.03.2020, за який позивачем проведено нарахування трьох процентів річних за невиконання відповідачем рішення суду про стягнення заборгованості, не відповідає періоду, протягом якого у позивача виникло право звернення з позовом та з підстав пропуску строку звернення до суду.

Згідно зі сталою позиції Верховного Суду, зокрема, сформованої у справі №338/467/21 від 28.02.2024, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Встановивши відсутність підстав для задоволення позовних вимог, за наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, враховуючи відсутність підстав для їх задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не було набуто прав вимоги про стягнення трьох процентів річних за період з 02.04.2017 по 01.03.2020.

Суд першої інстанції викладене залишив поза увагою та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з помилкових мотивів.

З врахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову, з викладенням мотивів у редакції цієї постанови.

Крім того, заявлені представником ТОВ «Цикл Фінанс» адвокатом Кеню Д.В. вимоги про стягнення витрат на правову допомогу за апеляційний розгляд справи, задоволенню не підлягають, враховуючи, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог підлягає зміні лише в частині мотивів відмови в позові.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 10.06.2025.

Головуючий Судді: