ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6647/25 Справа № 172/1176/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

- за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дрозд Роман Юрійович,

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 01.09.2017 року у сумі 503 520,11 грн., з яких: за кредитом 253573,66 грн., за відсотками 154516,52 грн., пені 95429,93 грн. та судові витрати в сумі 1979,61 грн.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року, рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року позовні вимоги задоволені частково, в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , у розмірі 503 520,11 грн.

Постановою Верховного Суду від 23 квітня 2025 року касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Дроздом Романом Юрійовичем задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2025 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 24 червня 2025 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» () заборгованість за кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року в розмірі 503 520,11 грн., з яких: за кредитом 253573,66 грн., за відсотками 154516,52 грн., пені 95429,93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1979,61 грн. (одну тисячу дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 61 коп.).

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

27.02.2024 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідач ОСОБА_2 частково визнав борг, в межах шестимісячних платежів до пред`явлення позову, що становить 129 702, 32 грн., з яких 109 173, 62 грн. заборгованість за кредитом, 20 528, 70 грн. заборгованість за відсотками.

11.03.2024 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дрозд Роман Юрійович надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідачка не згодна з розрахунком заборгованості, зробленого позивачем.

Зазначає, що у матеріалах цивільної справи відсутні первинні бухгалтерські документу щодо отримання кредиту.

Позивач не має дозволу (ліцензії) на ведення операцій з іноземною валютою.

Позивач нарахував чергові платежі поза трьохрічним строком позовної давності.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідачки, в якому зазначено на безпідставність вимог апеляційної скарги.

Крім того, зазначено, що відповідачкою ОСОБА_1 останній платіж за кредитом було зроблено 08.04.2016 року, а позов було подано до суду 16.11.2016 року, тобто у межах позовної давності.

Від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Дрозд Катеріна Товітівнанадійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено на безпідставність вимог апеляційної скарги.

У відзиві зазначено, що позивачем не доведена заборгованість за кредитним договором.

Матеріали цивільної справи спростовують твердження представника апелянта про визнання відповідачем обставин наявності боргу в частині щомісячних платежів в межах шестимісячного строку до пред`явлення вимоги до поручителя.

До суду позивач звернувся більше ніж через 6 місяців, після того, як змінив умови викання основного зобов`язання, що є підставою для відмови у задоволенні позову щодо поручителя.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Дрозд Роман Юрійович доводи своєї апеляційної скарги підтримав, проти задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заперечував.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (т.7 а.с.133, 134), представник позивача у судове засідання не з`явився, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції треба скасувати та винести нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

05.11.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №15-93/16-4895/07, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 24050,00 доларів США, з яких 17795,00 доларів США на придбання нерухомості, 6255,00 доларів США на ремонт, погашення кредиту та дата його повернення визначається відповідно до графіку (додаток № 1 та додаток № 2), який є невід`ємною частиною кредитного договору, в кінцевий строк не пізніше 03 листопада 2017 року або протягом 30 днів з моменту отримання від банку вимоги про повернення кредиту у зв`язку з настанням одного із випадків вказаних в п. 4.3.2 цього договору.

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору від 05.11.2007 року кредит надається позичальнику з метою сплати вартості нерухомості, що перебуває в процесі будівництва згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 30/10 від 30.10.2007 року, укладеного між позичальником та ТОВ «Промислово-інвестиційна компанія «Ресурси Донбасу», а саме: машиномісце № НОМЕР_2 загальною площею 14,88 кв.м., що розташована у підземній автостоянці та знаходиться у комплексі житлових будинків по АДРЕСА_1 .

Відповідно до графіків погашення заборгованості по кредитному договору від 05.11.2007 року ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати визначену суму коштів щомісяця, починаючи з 10.12.2007 року і до 03.11.2017 року.

Пунктом 4.2 кредитного договору від 05.11.2007 року передбачено, що позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням і погасити заборгованість по кредиту перед банком відповідно до п. 2.2 цього договору на відповідні позичкові рахунки, відкриті банком в філії «Головне управління Промінвестбанку в Донецькій області» готівкою, або іншими шляхами, передбаченими законодавством.

Згідно з п. 3.1 та 3.3 вказаного кредитного договору проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 12% річних, за користування кредитом ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати відсотки у розмірі 2,1 % річних, які нараховуються банком починаючи з дати видачі кредиту готівкою по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом.

На забезпечення умов виконання кредитного договору №15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року з ОСОБА_2 укладено договір поруки №15-94/36-2075/09 від 09.12.2009 року, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати в повному обсязі перед кредитором за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, та у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань бере на себе зобов`язання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нараховані за користування кредитом проценти на момент погашення вказаної заборгованості, неустойки (штрафу, пені), а також інші боргові зобов`язання, що випливають з кредитного договору.

17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Отже, суд встановив, що до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право грошової вимоги до відповідачів за кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року.

Згідно із розрахунком заборгованості у ОСОБА_1 перед кредитором станом на 01.09.2017 року наявна заборгованість в сумі 503520,11 грн., з яких: за кредитом - 253573,66 грн., за відсотками - 154516,52 грн., пеня - 95429,93 грн.

18.10.2016 року на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ТОВ «Кредитні ініціативи» направлено вимогу про досудове врегулювання спору та погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів з дати відправлення цієї вимоги, але не пізніше 3 днів з дати отримання вимоги.

Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості ТОВ «Кредитні ініціативи» за період з 17.12.2012 року по 01.10.2016 року, відповідачка ОСОБА_1 в цей період здійснила лише два платежі на погашення кредиту: 26.02.2013 року в сумі 131,11 доларів США та 08.04.2016 року в сумі 0,04 долари США.

При цьому, судом достовірно встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом 10.11.2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду. Навіть сама позовна заява має дату її складання та підписання 01.11.2016 року.

Як зазначалося вище, останній платіж відповідачка ОСОБА_1 здійснила на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в сумі 0,04 долари США 08.04.2016 року, про що свідчить наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, а відтак строк пред`явлення вимоги до поручителя закінчився 08.10.2016 року, натомість позов було пред`явлено до суду 16.11.2016 року, тобто за межами 6-місячного строку пред`явлення вимоги до поручителя.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з відповідачки ОСОБА_1 ,, та відмовив у задоволенні позову відносно відповідача ОСОБА_2 у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Але колегія суддів апеляційного суду погодитись з таким висновком не може з огляду на таке.

Верховний Суд переглядаючи цю справу у постанові від 18 березня 2025 року, щодо касаційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи», яка аналогічна апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», що переглядається, зазначив, що частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Умовами кредитного договору від 05 листопада 2007 року передбачено погашення основної суми кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів в обумовлені сторонами строки.

Отже, сторони кредитного договору встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором.

Таким чином, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначена правова позиція Верховного Суду є сталою й стабільною, тому є незрозумілим, чому апеляційний суд її не застосував.

Судами було встановлено, що кінцевий строк повернення кредиту сторони визначили 03 листопада 2017 року, при цьому, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань банк направив ОСОБА_1 та поручителю вимоги про повернення кредиту 18 жовтня 2016 року, в яких вимагав погасити заборгованість за кредитним договором протягом 30 днів з дати відправлення цієї вимоги, але не пізніше 3 днів з дати отримання вимоги, а з позовом у цій справі звернувся у листопаді 2016 року.

Тобто, порука ОСОБА_2 припинилася не до всіх платежів, про що помилково вказав суд апеляційної інстанції, оскільки несплата позичальником заборгованості після 08 квітня 2016 року не змінила автоматично строк виконання основного зобов`язання, який було визначено сторонами до 03 листопада 2017 року, а позичальник та поручителі продовжували нести зобов`язання по сплаті кожного чергового щомісячного платежу.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дрозд Роман Юрійович задоволенню не підлягає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

При зверненні з позовом до суду, позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1979, 61 грн., за подання апеляційної скарги позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2374, 80 грн., а загалом 4 354, 41 грн., який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках, тобто по 2177, 21 грн. з кожного.

ЩОДО КАСАЦІЙНОГО ОСКАРЖЕННЯ

Ціна позову, на момент апеляційного розгляду справи, складає менше 250 мінімумів доходів працездатних осіб (тобто не підлягає касаційному оскарженню (ч.3 ст.389 ЦПК України), але вказана справа вже двічі переглядалась Верховним Судом, а тому у резолютивній частині варто зазначити, що постанова апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дрозд Роман Юрійович залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» () заборгованість за кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року в розмірі 503 520,11 грн. (п`ятсот три тисячі п`ятсот двадцять гривень 11 коп.), з яких: за кредитом 253573,66 грн., за відсотками 154516,52 грн., пені 95429,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» () судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2177, 21 грн. (дві тисячі сто сімдесят сім гривень 21 коп.), з кожного з відповідачів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 24.06.2025 року.

Судді: