Справа № 710/331/25 провадження № 2/694/575/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19.06.2025 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Смовж О.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Блискавки А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

До Звенигородського районного суду Черкаської області з Шполянського районного суду Черкаської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 кошти в розмірі 29 000,00 (двадцять дев`ять тисяч) гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 гривень 20 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що 03.09.2023 до позивача додому прийшов ОСОБА_2 з невідомим чоловіком та запропонували встановити у його будинку нові вікна. Дані особи прийшли без запрошення та стали робити заміри вікон у будинку, після чого сказали, що потрібно замінити п`ять вікон, зробили обрахунки та назвали суму 47 000,00 грн за матеріали та роботу. ОСОБА_2 повідомив, що потрібно сплатити аванс у сумі 29 000, 00 грн готівкою, а письмовий договір обіцяв привезти пізніше. Через два тижні мали привезти та встановити вікна. Після даного строку він телефонував до ОСОБА_2 та той не відповідав. Після чого позивач звертався до поліції у серпні 2024 року та повторно 25 грудня 2024 року. Однак заяви розглянуто у порядку Закону України «Про звернення громадян». Враховуючи, що відповідач безпідставно припинив виконання прийнятих на себе зобов`язань в односторонньому порядку, отримані кошти не повернув, позивач змушений звернутися до суду для примусового стягнення коштів з відповідача.

Ухвалою суду від 10.04.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05.06.2025 до суду надійшла заява позивача про виклик та допит свідків.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що ні договору, ні боргової розписки не має, добровільно сплатив аванс у сумі 29 000, 00 грн готівкою, розраховував на порядність відповідача, але той його ввів в оману, забрав гроші, а роботу не виконав. Повернуто лише 9 тисяч гривень з 29.

Свідок ОСОБА_1 , яка є дружиною відповідача, в судовому засіданні підтвердила обставини, наведені позивачем, зазначила, що сума грошей є для них суттєвою, оскільки окрім пенсії інших доходів не мають, потребують ліків, ніхто їм не допомагає.

Свідок ОСОБА_3 , яка є сусідкою позивача, в судовому засіданні зазначила, що також замовляла вікна у ОСОБА_2 , але їй пощастило, вікна поставили, проте згодом дозамовила ще одне вікно, оплатила 5 000 грн, проте робота не виконана, гроші не повернуті. Про ситуацію сусідів знає, зазначає, що скарги на ОСОБА_2 надходили і від інших людей, проте поліція не реагує.

Відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, що підтверджується поштовим повідомленням, а також відповідач повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду Черкаської області, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач вчасно повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подавав, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслав.

Рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за його відсутності та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, слід ухвалити рішення.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи із таких мотивів.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він передав грошові кошти у сумі 29 000,00 грн відповідачу ОСОБА_2 , при цьому договір чи боргова розписка не складалися, обставини домовленості та умов не підтверджені жодними доказами, як і передача грошей в сумі 29 000,00 грн готівкою з рук в руки, свідків, окрім дружини ОСОБА_1 , таким обставинам не представлено.

З наявного у справі рапорту Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області вбачається, що 30.07.2024 отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 13829 від 30.07.2024 за фабулою наступного змісту (дослівно): ОСОБА_4 , в минулому році 12.09.2023 взяв 29 000, 00 грн за встановлення вікон і до цього часу не встановив. Обіцяє постійно встановити, а до 15.08.2024 обіцяє віддати кошти.

Згідно повідомлення т.в.о. начальника ВПД № 2 Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області встановлено, що заява щодо вчинення неправомірних дій розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян». Під час розгляду заяви встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 встановлено, що вони відповідають позовним вимогам даного позову.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 грошові кошти як завдаток за встановлення вікон у сумі 29 000 грн, передані ОСОБА_2 та його напарнику, однак жодного підтверджуючого документу таким обставинам не надано.

Між сторонами не укладено договору позики грошових коштів, боргової розписки чи іншого документу на предмет передачі грошових коштів.

Статтею 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою та другою ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Як у своєму позові, так і у судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що не підписував договору позики, момент передання грошових коштів відбувся без договору, та без розписки.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження реальності певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанови Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15; від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17).

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також те, що позивач не надав достатньо доказів існування боргу, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивач не довів наявність обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог, не довів факту передачі грошей, укладення договору позики.

Аргументів та доводів зворотного суду не надано.

Таким чином, суд виходить з не доведеності обставин та вважає, що зазначена сума не підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу положень ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 510,530, 625, 1046, 1047 ЦК України, статтями 81, 141, 200, 247, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резулютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Звенигородським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 )

Повний текст рішення складено 25 червня 2025.

Суддя О.Ю.Смовж