Справа № 545/5163/24 Провадження № 2/358/320/25
05 червня 2025 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області у складі:
головуючого - судді - Романенко К.С.
при секретарі - Шпак К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської сільської ради про позбавлення батьківських прав, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської сільської ради про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 09.12.2024 цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба в справах дітей Шевченківської сільської ради про позбавлення батьківських прав передано на розгляд за підсудністю до Богуславського районного суду Київської області.
22.01.2025 ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав повернуто до Полтавського районного суду для належного оформлення.
18.02.2025 року після усунення недоліків Полтавський районний суд Полтавської області матеріали цивільного позову повернув на адресу Богуславського районного суду Київської області.
20.02.2025 ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху для усунення недоліків.
Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області від 07.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання.
У своїй позовній заяві просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жительки АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивує тим, що вона з 2007 року по травень 2010 року проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в с. Медвин Київської області. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_3 . У травні 2010 у зв`язку з несумісністю характерів та поглядів на сімейне життя позивачка разом із дитиною переїхала проживати до своїх батьків в с. Тарасівку Звенигородського району Черкаської області, де проживають і в даний час. Рішенням Звенигородського райсуду Черкаської області від 20.12.2010 року з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 10.11.2020 і до повноліття дитини. Утримання аліментів проводилося з доходів відповідача коли він перебував на контрактній службі. Після його звільнення в 2012 році стягнення аліментів припинилися, внаслідок чого виникла заборгованість, яка на даний час складає 203282,17 грн.
22.01.2011 року позивачка уклала шлюб та змінила прізвище із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
З 2010 року до цього часу донька ОСОБА_6 постійно проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач жодного разу не приїздив до доньки, з нею не спілкувався, про її догляд та виховання не піклується, будь-яких фінансових витрат на догляд дитини не надає. Сам відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Оскільки свідоме життя дитини проживає з вітчимом, а рідного батька з 2010 року вона не бачила вона вважає вітчима своїм батьком.
Так як відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, умисно не бере участі у вихованні дитини та протязі дев`яти років, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, все це свідчить про свідоме самоусунення від батьківських обов`язків, що стало підставою для звернення з вказаним позовом.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 23.04.2025 року у справі було закрито підготовче провадження, призначено до розгляду по суті.
В судове засідання позивачка не з`явилася, але надала суду заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач у справі в судове засідання жодного разу не з`явився, повідомлявся судом про день та час розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи у справі Служби у справах дітей Шевченківської сільської ради в судове засідання не з`явився, просила проводити розгляд справи без їх участі, підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та просила суд позовні вимоги задовольнити.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).
Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України").
За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням позивачки, третьої особи, згідно поданих ними заяв.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.
За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 року по травень 2010 року.
Згідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані ОСОБА_2 , ОСОБА_8 .
Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданий 22.01.2011 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 22.01.2011, актовий запис № 1.
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.12.2010 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів її заробітку (доходу) але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно довідки від 14.11.2024 року виданої директором Опорного навчального закладу «Шевченківський ліцей» Шевченківської сільської ради ОНЗ «Шевченківський ліцей», батько ОСОБА_10 , яка навчається в 11 класі ліцею ОСОБА_2 за період навчання контакту із вчителем не підтримував та не спілкувався, успішністю дитини не цікавився, батьківські збори не відвідував. На виклики до школи приходила тільки мама. Довідка видана на підставі інформації класного керівника 11 класу ОСОБА_11 та вчителя початкових класів ОСОБА_12 .

Згідно довідки Полтавського відділу ДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції МЮУ від 29.07.2024 року № 48580 про наявність заборгованості зі сплати аліментів, у відповідача ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів станом на 29.07.2024 у розмірі 203282 грн. 17 коп.

Згідно довідки виданої Тарасівським старостинським округом Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 14.11.2024 № 142 ОСОБА_1 , про те, що її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні в АДРЕСА_1 .

Зі слів позивачки (матері дитини) батько дитини протягом впродовж тривалого часу повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а саме з дитиною не проживає, не спілкується, не проявляє батьківської турботи, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, не цікавиться здоров`ям та успіхами у навчанні, не забезпечує її матеріально.

Вказані вище обставини свідчать про те, що батько дитини не займається її утриманням та вихованням.

Досліджуючи наявний Висновок комісії з питань захисту прав дітей Шевченківської сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.10.2024 року за №76 вбачається, що у на засіданні комісії протокол № 13 від 08.10.24 розглядалося дане питання, запрошені мати, батько також був присутній на онлайн - відеозв`язку де надав свою згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як не бачиться з дитиною. Не спілкувався з нею, фінансово не підтримує, не цікавиться її вихованням та розвитком, тому що має іншу сім`ю та дитину на території Полтавської області. Служба у справах дітей Шевченківської сільської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Крім того, у відповідності до положень статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст.12 Закону України "Про охорону дитинства").

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Окрім того, в рішенні Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27.11.1992) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я; без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Враховуючи, що відповідач на судові виклики до суду не з`являється, через що суд позбавлений можливості особисто встановити ставлення батька до доньки, а також винність його поведінки, при цьому матеріали справи свідчать про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України).

Оскільки позивач у своїй позовній заяві не просить суд про стягнення з відповідача на її користь судового збору, судом дане питання не вирішується.

На підставі викладено, Конституції України, Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 141, 150, 164, 165, 181, 182, 183, 191 СК України, Закону України "Про охорону дитинства", з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 141, 200, 206, 223, 258-259, 263-268, 273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської сільської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Богуславський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Головуючий: суддя К. С. Романенко