Єдиний унікальний номер 142/940/24
Номер провадження 2-о/142/11/25
РІШЕННЯ

іменем України

19 травня 2025 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гринишиної А.А.,

з участю

секретаря судового засідання Курасевич В.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Лукавського А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Піщанка Вінницької області в порядку окремого провадження

цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Студенянська сільська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення, постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду через свого представника адвоката Лукавського А.В. в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме факту проживання однією сім`єю її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в господарстві по АДРЕСА_1 в період із 25 жовтня 2016 року по 26 грудня 2023 року.

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що вона, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), зареєстрована за місцем проживання та проживала в належному її житловому будинку по АДРЕСА_2 . Дочка позивача ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ), котра проживала в АРК Крим, після розірвання шлюбу із ОСОБА_6 переїхала проживати до заявниці , що підтверджується випискою із погосподарської книги від 25.04.2024 року, № 93. В АДРЕСА_1 одиноко проживав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний будинок належав його бабі ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьки ОСОБА_2 . ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом із ним проживали в с.Гонорівка Піщанського району, де були зареєстровані за місцем проживання. Після пожежі, орієнтовно в 1999 році, якою було знищено їх будинок в с.Гонорівка, сім`я у всьому складі переїхала на проживання до будинку батьків ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , де проживали по день своєї смерті, але залишалися зареєстрованими за місцем проживання в с.Гонорівка.

Після смерті ОСОБА_7 . ОСОБА_2 , оскільки йому на той час виповнилося 15 років і він проживав у даному будинку разом із батьками, фактично прийняв спадщину і після смерті батьків залишився проживати в будинку по АДРЕСА_1 .У відповідності до чинного законодавства ОСОБА_2 приватизовано присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а на житловий будинок по АДРЕСА_3 спадщину не оформляв через відсутність документів на нього. Сам ОСОБА_2 був зареєстрований за місцем проживання по АДРЕСА_4 , але проживав в с.Трибусівка в будинку, що належав його бабі.

25 жовтня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із дочкою заявниці ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серіїї- НОМЕР_1 , виданим виконкомом Трибусівської сільської ради 22.10.2016 року. При реєстрації шлюбу дочці присвоєно прізвище « ОСОБА_10 ».

Після реєстрації шлюбу дочка заявниці перейшла проживати в будинок по АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_2 . За згодою і допомогою ОСОБА_2 її, ОСОБА_1 , також перевезли на проживання в будинок ОСОБА_2 , де вони проживали однією сім`єю по день смерті ОСОБА_2 . До будинку ОСОБА_2 . ОСОБА_1 перевезла належні її речі домашнього вжитку, пральну машину, телевізор, домашню птицю, запаси зерна та палива, тощо.

На час укладення шлюбу із дочкою ОСОБА_2 , будучи призваним по мобілізації до ЗСУ 23.04.2015 року і звільнений зі служби згідно наказу командира в/ч НОМЕР_2 № 204 від 22.07.2016 року, перебував під слідством за скоєний, під час військової служби, злочин передбачений ч.1 ст.414 КК України, за який вироком Волноваського районного суду Донецької області від 15.02.2017 року засуджений до двох років позбавлення волі із іспитовим строком на 1 рік.

Після переїзду в господарство ОСОБА_2 , стало очевидним, що житловий будинок і господарські будівлі перебувають у занедбаному стані, потребують значного ремонту. Оскільки ні донька, ні зять коштів на ремонт не мали, заявник за власні кошти організувала проведення ремонту житлового будинку. В будинку за її кошти було проведено ремонт житлових кімнат, позивач ОСОБА_1 влаштувала собі окрему кімнату, в будинку змонтовано опалення, водопровід , душову кабіну, туалет та водовідведення. Усі будівельні матеріали було придбано за кошти позивача.

Згодом ОСОБА_1 стало відомо, що будинок по АДРЕСА_1 , в якому проживав ОСОБА_2 і який належав його бабі ОСОБА_7 , ним не було оформлено і на нього не було правоустановлюючих документів. Також було встановлено, що в Трибусівській сільській раді при житті ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Як повідомив ОСОБА_2 , про наявність заповіту йому не було відомо, сам заповіт у нього відсутній, тому, на звернення ОСОБА_1 , секретарем Трибусівської сільської ради 14.07.2020 року ОСОБА_2 було видано дублікат заповіту ОСОБА_7 від 21.10.1997 року.

В 2017 році ОСОБА_1 за свої кошти придбала телицю у жительки с.Трибусівки ОСОБА_11 , яку доставила в господарство ОСОБА_2 , де вони продовжували її утримувати.

За час проживання в господарстві ОСОБА_2 позивачем за власні кошти на потреби сім`ї було придбано телевізор, пилесос, мультиварку, хлібопічку, швейну машинку, морозильну камеру, мотоблок та іншу домашню техніку.

Заявник також допомогла власними зусиллями та коштами ОСОБА_2 оформити спадок після смерті матері на майно, оскільки зять не мав коштів на його оформлення, внаслідок чого ОСОБА_2 оформлено спадщину на земельні ділянки та виготовлено технічну документацію і приватизовано присадибну земельну ділянку.

Фактично із власних коштів ОСОБА_1 оплачувала, частково, послуги за користування електроенергією та послуги водопостачання, від імені ОСОБА_2 заявник укладала та підписувала договори на водопостачання господарства по АДРЕСА_1 .

Проживаючи в будинку ОСОБА_2 , між заявницею та її зятем ОСОБА_2 склалися сімейні стосунки, ОСОБА_2 , не маючи жодних родичів, ставився до неї, як до матері, а вона, відповідно, як до сина.По можливості, ОСОБА_1 виконувала різну домашню роботу, усі свої доходи у вигляді пенсії, орендної плати за землю, додаткові виплати, як ветерану праці, тощо поступали в бюджет сім`ї і використовувалися в інтересах сім`ї. Донька ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 не працювала і не мала будь-якого доходу, крім доходу від домашнього господарства, яким вони спільно займалися.

20.04.2022 року ОСОБА_2 було мобілізовано до ЗСУ. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла донька заявниці ОСОБА_1 і дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_12 .

У зв`язку зі смертю дочки стан здоров`я ОСОБА_1 різко погіршився і, оскільки вона потребувала стороннього догляду, 19.02.2023 року ОСОБА_2 звільнено із військової служби за сімейними обставинами. Після звільнення ОСОБА_2 запас, вони проживали із ОСОБА_2 однією сім`єю в господарстві по АДРЕСА_1 оскільки його було поранено, а заявник хворіла загальним захворюванням, вони піклувалися один про одного.

Через поранення ОСОБА_2 не міг виконувати роботу, пов`язану із фізичним навантаженням, потребував лікування. Оскільки коштів, достатніх для лікування у ОСОБА_2 не було, ОСОБА_1 проводила його лікування за власні кошти. ОСОБА_2 байдуже ставився до свого здоров`я і заявник, як мати, контролювала його лікування, наймала транспорт для відвідування лікарні, купляла необхідні ліки, продукти харчування, тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 26.12.2023 року на а.с.14.

ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2 , так як у нього не було будь-кого із близьких чи інших членів родини, як могли б зайнятится його похованням.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, присадибні земельні ділянки та земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Заповіту померлим ОСОБА_2 складено не було, спадкоємці, визначені ст.ст.1261,1263,1265,1266 ЦК України відсутні, тому, враховуючи, що із померлим заявник прожила однією сім`єю більше п`яти років і, згідно ст.1264 ЦК України, є спадкоємцем четвертої черги за законом, в установлений законом строк, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори, після вивчення наданих ОСОБА_1 документів, відмовлено у заведенні спадкової справи через те, що між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 відсутні родинні стосунки, а реєстрація за різними місцями проживання не свідчить про проживання однією сім`єю більше п`яти років та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання із померлим однією сім`єю більше п`яти років. Із даного питання нотаріусом 18.09.2024 року надано письмове роз`яснення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 жовтня 2024 року дану заяву було передано для розгляду судді Гринишиній А.А.

Ухвалою суду від 01 листопада 2024 року в даній цивільній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання на 14 годину 30 хвилин 28 листопада 2024 року, яке в подальшому відкладено, востаннє до 19 травня 2025 року до 16 год. 00 хв.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, зазначила, що постійно з 2016 року проживала з донькою ОСОБА_13 та зятем ОСОБА_2 в його будинку по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, просила встановити факт спільного її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_5 на час відкриття спадщини. У покійного зятя не було родини, окрім дружини, покійної також дочки ОСОБА_13 та її, тещі ОСОБА_2 .

Представник заявника адвокат Лукавський А.В. в судовому засіданні заву підтримав, просив її задовольнити та встановити юридичний факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заінтересована особа Студенянська сільська рада в судове засідання свого уповноважного представника не направила, сільським головою Кирнасівським О.П. через підсистему «Електронний суд» 26 березня 2025 року подано заяву про розгляд справи у його відсутності на підставі наявних письмових матеріалів на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 вказала, що проживає в АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 доводилася її сусідкою, оскільки проживала також по АДРЕСА_1 у хаті свого зятя ОСОБА_2 до грудня 2023 року до його смерті. Перед цим ОСОБА_1 похоронила свою доньку ОСОБА_13 . Покійний ОСОБА_15 проживав зі своєю тещею ОСОБА_1 , власної сім`ї не мав, батьки померли, дітей не мав, дружина також померла. Вони проживали в батьківській хаті ОСОБА_2 , вели спільне господарство, робили ремонт будинку, жили дружно, ОСОБА_1 багато витрачала коштів на ремонт будинку, тримали господарство, теличку, кози, мали теплицю.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що ОСОБА_1 є його сусідкою, він її добре знає. ОСОБА_17 проживає по АДРЕСА_2 , однак раніше вона проживала по АДРЕСА_1 у хаті свого зятя ОСОБА_2 до грудня 2023 року до його смерті. ОСОБА_1 , її покійна донька ОСОБА_13 та зять ОСОБА_2 дійсно приживали однією сімє`ю, приблизно десять років тому діти ОСОБА_18 забрали до себе, вели спільне господарство. Свідок часто возив ОСОБА_1 до райцентру для закупів різної побутової техніки, будівельних матеріалів для ремонту будинку зятя. ОСОБА_2 воював, потім був списаний зі служби, довго хворів та згодом помер. У покійного не було родини, ОСОБА_1 була його єдиною родичкою та здійснила його поховання.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, заслухавши учасників справи та пояснення свідків, приходить до наступного висновку.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована за місцем проживання та проживає в належному її житловому будинку по АДРЕСА_2 , що доводиться витягом з реєстру територіальної громади на а.с.9.

Дочка позивача ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) ( свідоцтво про народження НОМЕР_4 на а.с.11), котра проживала в АР Крим, після розірвання шлюбу із ОСОБА_6 переїхала проживати до заявниці, що підтверджується випискою із погосподарської книги від 25.04.2024 року, № 93 н а.с. 50.

В АДРЕСА_1 ) одиноко проживав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний будинок належав його бабі ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьки ОСОБА_2 . ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом із ним проживали в с.Гонорівка Піщанського району, де були зареєстровані за місцем проживання. Після пожежі, орієнтовно в 1999 році, якою було знищено їх будинок в с.Гонорівка, сім`я у всьому складі переїхала на проживання до будинку батьків ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , де проживали по день своєї смерті, але залишалися зареєстрованими за місцем проживання в с.Гонорівка.

Після смерті ОСОБА_7 . ОСОБА_2 , оскільки йому на той час виповнилося 15 років і він проживав у даному будинку разом із батьками, фактично прийняв спадщину і після смерті батьків залишився проживати в будинку по АДРЕСА_1 .У відповідності до чинного законодавства ОСОБА_2 приватизовано присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а на житловий будинок по АДРЕСА_3 спадщину не оформляв через відсутність документів на нього. Сам ОСОБА_2 був зареєстрований за місцем проживання по АДРЕСА_4 , але проживав в с.Трибусівка в будинку, що належав його бабі.

25 жовтня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із дочкою заявниці ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серіїї- НОМЕР_1 , виданим виконкомом Трибусівської сільської ради 22.10.2016 року на а.с.13. При реєстрації шлюбу дочці присвоєно прізвище « ОСОБА_10 ».

Після реєстрації шлюбу дочка заявниці перейшла проживати в будинок по АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_2 . За згодою і допомогою ОСОБА_2 її, ОСОБА_1 , також перевезли на проживання в будинок ОСОБА_2 , де вони проживали однією сім`єю по день смерті ОСОБА_2 . До будинку ОСОБА_2 . ОСОБА_1 перевезла належні її речі домашнього вжитку, пральну машину, телевізор, домашню птицю, запаси зерна та палива, тощо.

На час укладення шлюбу із дочкою ОСОБА_2 , будучи призваним по мобілізації до ЗСУ 23.04.2015 року і звільнений зі служби згідно наказу командира в/ч НОМЕР_2 № 204 від 22.07.2016 року, перебував під слідством за скоєний, під час військової служби, злочин передбачений ч.1 ст.414 КК України, за який вироком Волноваського районного суду Донецької області від 15.02.2017 року засуджений до двох років позбавлення волі із іспитовим строком на 1 рік.

Після переїзду в господарство ОСОБА_2 , стало очевидним, що житловий будинок і господарські будівлі перебувають у занедбаному стані, потребують значного ремонту. Оскільки ні донька, ні зять коштів на ремонт не мали, заявник за власні кошти організувала проведення ремонту житлового будинку. В будинку за її кошти було проведено ремонт житлових кімнат, позивач ОСОБА_1 влаштувала собі окрему кімнату, в будинку змонтовано опалення, водопровід , душову кабіну, туалет та водовідведення. Усі будівельні матеріали було придбано за кошти позивача.

Згодом ОСОБА_1 стало відомо, що будинок по АДРЕСА_1 , в якому проживав ОСОБА_2 і який належав його бабі ОСОБА_7 , ним не було оформлено і на нього не було правоустановлюючих документів. Також було встановлено, що в Трибусівській сільській раді при житті ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Як повідомив ОСОБА_2 , про наявність заповіту йому не було відомо, сам заповіт у нього відсутній, тому, на звернення ОСОБА_1 , секретарем Трибусівської сільської ради 14.07.2020 року ОСОБА_2 було видано дублікат заповіту ОСОБА_7 від 21.10.1997 року.

За час проживання в господарстві ОСОБА_2 позивачем за власні кошти на потреби сім`ї було придбано телевізор, пилесос, мультиварку, хлібопічку, швейну машинку, морозильну камеру, мотоблок та іншу домашню техніку.

Заявник також допомогла власними зусиллями та коштами ОСОБА_2 оформити спадок після смерті матері на майно, оскільки зять не мав коштів на його оформлення, внаслідок чого ОСОБА_2 оформлено спадщину на земельні ділянки та виготовлено технічну документацію і приватизовано присадибну земельну ділянку.

Фактично із власних коштів ОСОБА_1 оплачувала, частково, послуги за користування електроенергією та послуги водопостачання, від імені ОСОБА_2 заявник укладала та підписувала договори на водопостачання господарства по АДРЕСА_1 .

Проживаючи в будинку ОСОБА_2 , між заявницею та її зятем ОСОБА_2 склалися сімейні стосунки, ОСОБА_2 , не маючи жодних родичів, ставився до неї, як до матері, а вона, відповідно, як до сина.По можливості, ОСОБА_1 виконувала різну домашню роботу, усі свої доходи у вигляді пенсії, орендної плати за землю, додаткові виплати, як ветерану праці, тощо поступали в бюджет сім`ї і використовувалися в інтересах сім`ї. Донька ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 не працювала і не мала будь-якого доходу, крім доходу від домашнього господарства, яким вони спільно займалися.

20.04.2022 року ОСОБА_2 було мобілізовано до ЗСУ. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла донька заявниці ОСОБА_1 і дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_12 .

У зв`язку зі смертю дочки стан здоров`я ОСОБА_1 різко погіршився і, оскільки вона потребувала стороннього догляду, 19.02.2023 року ОСОБА_2 звільнено із військової служби за сімейними обставинами. Після звільнення ОСОБА_2 в запас, вони проживали із ОСОБА_2 однією сім`єю в господарстві по АДРЕСА_1 оскільки його було поранено, а заявник хворіла загальним захворюванням, вони піклувалися один про одного.

Через поранення ОСОБА_2 не міг виконувати роботу, пов`язану із фізичним навантаженням, потребував лікування. Оскільки коштів, достатніх для лікування у ОСОБА_2 не було, ОСОБА_1 проводила його лікування за власні кошти. ОСОБА_2 байдуже ставився до свого здоров`я і заявник, як мати, контролювала його лікування, наймала транспорт для відвідування лікарні, купляла необхідні ліки, продукти харчування, тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 26.12.2023 року на а.с.14.

ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2 , так як у нього не було будь-кого із близьких чи інших членів родини, як могли б зайнятится його похованням, що підтверджується довідкою Студенянської сільської ради № 300 від 27.12.2023 року на а.с. 49.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, присадибні земельні ділянки та земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Заповіту померлим ОСОБА_2 складено не було, спадкоємці, визначені ст.ст.1261,1263,1265,1266 ЦК України відсутні, тому, враховуючи, що із померлим заявник прожила однією сім`єю більше п`яти років і, згідно ст.1264 ЦК України, є спадкоємцем четвертої черги за законом, в установлений законом строк, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори, після вивчення наданих ОСОБА_1 документів, відмовлено у заведенні спадкової справи через те, що між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 відсутні родинні стосунки, а реєстрація за різними місцями проживання не свідчить про проживання однією сім`єю більше п`яти років та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання із померлим однією сім`єю більше п`яти років. Із даного питання нотаріусом 18.09.2024 року надано письмове роз`яснення, наявне в матеріалах справи на а.с. 54.

Викладені обставини справи доводяться також іншими, дослідженими в судовому засіданні, доказами, а саме: свідоцтвом про смерть ОСОБА_12 на а.с. 12, витягом із наказу командира в/ч на а.с.15, витягом з наказу командира в/ч № НОМЕР_5 на а.с.16, довідкою про обставини травми на а.с. 17, вироком Волноваського районного суду Донецької області від 15 лютого 2017 року на а.с. 18, 19, документами про надання та оплату житлово-комунальних послуг домогосподарства по АДРЕСА_1 на а.с. 20-46, довідкою Студенянської сільської ради про фактичне місце проживання на а.с. 47, довідкою про перейменування вулиці на а.с. 48, дублікатом заповіту на а.с.51, свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 на а.с.52, витягом зі Спадкового реєстру на а.с.53.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини.

Разом з тим, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року по справі № 761/16799/15-ц.

Чинне ж цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року по справі № 560/17953/21.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно із абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, зазначене не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц.

Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявник просить встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в період із 25 жовтня 2016 року по день його смерті, посилаючись на ст. 1264 ЦК України та вказуючи, що встановити такий факт її необхідно для оформлення спадщини. Встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має правове значення для спадкування у четверту чергу відповідно до ст. 1264 ЦК України.

Верховним Судом у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц та від 10 січня 2019 року у справі 484/747/17 та інших рішеннях із аналогічих питань сформовано позицію, згідно якої відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкритгя спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Виходячи із позиції Верховного Суду в численних ідентичних справах доказами проживання однією сім`єю може бути народження спільних дітей; спільне придбання рухомого та нерухомого майна; укладення чоловіком/жінкою договорів дарування, страхування, медичного та туристичного обслуговування, тощо на користь іншого; наявність спільних рахунків у банківських установах; зазначення чоловіка/жінки майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями іншого; спільна участь у питаннях життєзабезпечення сім`ї, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту; спільне проведення дозвілля; наявність спільних фотографій, дописів та іншої інформації в соціальних мережах та інших веб-сайтах; догляд один за одним під час хвороб, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, догляду за місцем поховання, довідки органу ЖКХ, довідки органу місцевого самоврядування, виписки із погосподарських книг, показання свідків, якими можуть бути родичі, сусіди, спільні друзі, тощо.

Слід зазначити, що наведені Верховним Судом позиції/рекомендації щодо змісту доказів не є абсолютними, а носять загальний характер і не обмежують обов`язку суду щодо оцінки наданих доказів , які, у кожному конкретному випадку є різними за своїм змістом, кожен із яких не має будь-яких переваг і підлягає оцінці в сукупності із іншими доказами.

Згідно положень Глави 5 ЦПК України (Докази і доказування) при вирішенні справи судом має бути встановлена належність, допустимість, достовірність та достатність доказів (ст.ст.77,78,79,80 ЦПК України) та надана оцінка за внутрішнім переконанням суду, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справи в касаційному порядку Верховний Суд наголошує на необхідності застосування стандарту доказування.

Зокрема Верховний Суд зазначає, що виходячи із практики ЄСП/1 поняття стандарту доказування має використовуватися коректно із розумінням негативних наслідків, встановлення надмірного, надзвичайного і заздалегідь недосяжного стандарту доказування є недопустимим.

Встановлення судом надзвичайного і заздалегідь недосяжного стандарту доказування ЄСП/1 у своїй практиці визначив це як ознаку свавільності судового рішення.

У справі «Хамідов проти Росії» ЄСПЛ поклав в основу свого рішення про порушення державою-відповідачем статті 6 Конвенції висновок про те, що національні суди встановили для заявника надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування (extreme and unattainable standard of proof). Схожим чином у справі «Дюльдін та Кіслов проти Росії» ЄСПЛ відзначив, що суди застосували незвично високий стандарт доказування (unusually high standard of proof). Критерії розмежування зловживання (свавілля), недбалості та добросовісної поведінки», аналізуючи серед інших також ці рішення ЄСПЛ, Верховний Суд дійшов до висновку, що серед прикладів судових рішень, які можна вважати свавільними, можуть бути названі рішення, у яких суд покладає на сторону надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування.

Беручи до уваги вищенаведене, досліджені у судовому засіданні докази, що з достовірністю підтверджують факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю, а також те, що в іншій спосіб, ніж в судовому порядку, заявник позбавлена можливості встановити дані юридичні факти, суд дійшов висновку про достатність підстав для встановлення даного факту та задоволення заяви, оскільки іншим чином встановити його неможливо, а встановлення даного факту необхідне заявнику для оформлення своїх спадкових прав в нотаріальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 293, 315-317, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Студенянська сільська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення, постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_5 , в господарстві по АДРЕСА_1 в період із 25 жовтня 2016 року по 26 грудня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання

Учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ;

представник заявника, адвокат Лукавський Анатолій Вікторович, місце здійснення діяльності вул. Героїв України, 51, селище Крижопіль, Тульчинського району, Вінницької області, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №121 від 16 грудня 1993 року;

Заінтересована особа Студенянська сільська рада Вінницької області, що знаходиться в с.Студена Тульчинського району Вінницької області, вул. Соборна, 42, Код ;

Суддя :