Справа № 548/1592/24
Провадження № 2/548/36/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

12.05.2025 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О. В.

за участю : секретаря судового засідання - Матвієнко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача, відповідача та третьої особи, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначає, що він ОСОБА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_3 повернулися з ОСОБА_4 до України у 2007 році та короткий проміжок часу знімали квартиру у с. Семенівка Полтавської області, де і зареєстровані дотепер. Роботу подружжя знайшло у місті Хорол, де й працюють дотепер. Таким чином, внаслідок звернень до місцевої влади у 2009 році позивач знайшов пустуючий будинок з господарськими спорудами у АДРЕСА_1 , та домовився з родичами померлої власниці про те, що він буде там жити, вести господарство та дбати про нерухомість (опалювати, ремонтувати, доглядати, сплачувати за неї платежі та податки, зокрема і будь-які комунальні, а вони не будуть проти цього, про що станні надали відповідні розписки .Відповідно до цієї домовленості і дозволу сільської ради позивач уклав договори з енергопостачаючими компаніями і сплачував усі їх рахунки за спожиту єлектроенергію та газ його сім"єю та домогосподарством N? АДРЕСА_1 , податки за землю, інші платежі необхідні для функціонування вказаного домогосподарства та його систем, опалення, вентиляції, енергопостачання, тощо дотепер, тобто сумарно і безперервно вже на протязі 15 років.

08.07.2024 року автоматичним розподілом дану цивільну справу розподілено судді Миркушіній Н.С.

Ухвалою суду від 07.02.2025 року задоволено заяву про відвід судді Миркушіної Н.С.

07.02.2025 року автоматичним розподілом дану цивільну справу розподілено судді Коноводу О.В.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 07.02.2025 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання права власності на майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 прохала задовольнити позовні вимоги.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали суду, що позивач ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною - третьою особою ОСОБА_3 , за рішенням сілької ради проживають з 2009 року по АДРЕСА_1 , утримують господарство та будинок, сплачують комунальні послуги. ОСОБА_2 в селі не бачили та не знають його, познайомилися з ним безпосередньо в судовому засіданні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_3 внаслідок звернень до місцевої влади у 2009 році знайшли пустуючий будинок з господарськими спорудами у АДРЕСА_1 , та домовилися з родичами померлої власниці про те, що вони будуть там жити, вести господарство та дбати про нерухомість.

Судом також встановлено, що рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 19.08.2022 року задоволено позов ОСОБА_2 і визнано за ним право власності на вищевказане домоволодіння.

На вищевказане рішення суду позивачем по даній справі № 548/1592/24 ОСОБА_1 та іншими особами було подано апеляційну скаргу.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09.05.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та інших осіб було залишено без задоволення, а рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19.08.2022 року залишено без змін.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 КПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістомстатті 11 ЦК Україницивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю застаттею 344 ЦК УКраїни, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданим судам у пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Вказану правову позицію підтримано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291 гс 18, та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц, провадження № 61-24031 св 18.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).

В судовому засіданні встановлено, що власником нерухомого майна, а саме: домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та яке складається з житлового будинку А-1 загальною площею 56,2 м.кв., сараю-Б, сараю-В, сараю-Г, погріба-Д, убиральні - Е, в порядку спадкування за законом після смерті, ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється відповідач ОСОБА_2 , згідно рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19.08.2022 року , яке Постановою Полтавського апеляційного суду від 09.05.2024 року залишено без змін.

В своїй позовній заяві позивач вказує, що власник майна дозволив проживати позивачу та його дружині у вказаному будинку з умовою догляду за ним, а не передавали вказане майно у їх власність. Тобто, позивачу відомо про власника нерухомого майна, він ним користується з дозволу власника, що виключає можливість визнання за ним права власності на вказане майно за набувальною давністю.

Сам факт проживання позивача у будинку з 2009 року та утримання будинковолодіння не може бути безумовною підставою для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

За набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Саме по собі користування жилим приміщенням не може бути підставою для виникнення у позивача права власності на нього за набувальною давністю, оскільки позивач не заволодів майном, а отримав його у користування на підставі визначеної законом процедури, застосування статті 344 ЦК України до спірних правовідносин неможливе (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2021 року, справа № 206/1759/20).

Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2020 року, справа N 552/1354/18).

Тому, з задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача, а тому суд вважає можливим залишити понесені судові витрати за позивачем.

Керуючись статтями 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання права власності на майно- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скаргана рішеннясуду подаєтьсядо Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів,з дня його проголошення. Якщов судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або уразі розглядусправи безповідомлення (виклику) учасників справи,зазначений строк обчислюється здня складенняповного судовогорішення. Учасник справи,якому повне рішення судуне буловручене удень його проголошення або складення,має правона поновленняпропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 20.05.2025 року.

Суддя: О.В. Коновод