ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

28 травня 2025 року м. Херсон

Номер провадження: 22-ц/819/339/25

Єдиний унікальний номер справи: № 766/746/25

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.

суддів: Бездрабко В.О.,

Приходько Л.А.,

Секретар: Олійник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хероні апеляційну скаргу адвоката Ротар Аліни Леонідівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Ус О.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Друга Херсонська державна нотаріальна контора, Херсонська міська рада про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У січні 2025 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті руза, рп. тучково, московської області, російської федерації помер ОСОБА_3 , який був її батьком та дідом ОСОБА_2 . З 2015 року ОСОБА_3 , будучи громадянином України, періодично проживав на території рф. При цьому, 10.07.2019 року ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 придбано житлове приміщення НОМЕР_6. 11.07.2019 року ним складено заповіт, яким він заповів вищевказане майно ОСОБА_2 . В подальшому, їй стало відомо, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер на території рф, де і було зареєстровано цей факт. Вона звернулася до ВДРАЦС із заявою про реєстрацією смерті ОСОБА_3 , однак, отримала роз`яснення, що реєстрація смерті особи на підставі свідоцтва про смерть, що видане відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану іноземної держави суперечить вимогам чинного законодавства України. Крім того, вона звернулась до Другої Херсонської державної нотаріальної контори із заявою щодо прийняття спадщини в інтересах малолітнього ОСОБА_2 . Постановою від 24.12.2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , оскільки представником спадкодавця не надано необхідних документів, які б підтверджували факт смерті спадкодавця. З огляду на викладене, вона, будучи донькою ОСОБА_3 позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть, через те, що вказаний факт відбувся на території рф. Посилаючись на те, що вказаний факт необхідний для оформлення спадщини на користь її малолітньої дитини, просила встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті руза, рп. тучково, московської області, російської федерації.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2025 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відсутні підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_3 , оскільки він помер на території іноземної держави і факт його смерті зареєстровано у відповідності до законодавства країни, в якій він помер.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Ротар А.Л., яка діє від імені ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове яким заяву задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. Зокрема посилається на те, що у зв`язку із припиненням дипломатичних відносин України з рф та закриття всіх консульських установ, консульська дія з реєстрації смерті громадян України померлих за кордоном, не може бути вчинена Посольством України в рф, внаслідок чого заявниця позбавлена можливості реалізувати спадкові права в інтересах її неповнолітнього сина, оскільки вона не має ні оригіналу, ні дубліката свідоцтва про смерть її батька - громадянина України ОСОБА_3 , який помер на території рф. Крім того, у зв`язку із збройним конфліктом рф та України, заявниця позбавлена фізичної можливості звернутися за дублікатом свідоцтва про смерть її батька на території держави-агресора, так і на апостилювання зазначеного документа відповідними органами рф, внаслідок чого спадкові права її сина перебувають у стані правової невизначеності. Звертають увагу на те, що іншого порядку встановлення даного юридичного факту чинним законодавством не передбачено.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

У письмовому відзиві, який надійшов на адресу апеляційного суду, представник Херсонської міської ради просив відхилити доводи апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьком є ОСОБА_3 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.06.1990 року.

22 вересня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, внаслідок чого прізвище дружині присвоєно ОСОБА_6 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 22.09.2017 року.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю є ОСОБА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 25.10.2018 року.

ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житлове приміщення у гуртожитку АДРЕСА_2 , що підтверджено договором купівлі-продажу житлового приміщення від 10.07.2019 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173259181 від 10.07.2019 року.

ОСОБА_3 11 липня 2019 року було складено заповіт, яким належне йому на праві приватної власності житлове приміщення НОМЕР_6 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Єрьоменко І.О., зареєстровано у реєстрі за №1-1001.

Зі свідоцтва про смерть НОМЕР_4 виданого муніципальним казеним закладом «багатофункціональний центр надання державних і муніципальних послуг», вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. руза рп. тучково, московської області, російської федерації.

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) листом на заяву ОСОБА_1 щодо проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у руза рп. тучково, московської області, російської федерації роз`яснено, зокрема, що повторна державна реєстрація смерті особи на підставі свідоцтва про смерть, що видане відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану іноземної держави, суперечить вимогам чинного законодавства України.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №79266880 від 22.11.2024 року Другою Херсонською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №450/2024 до майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_1 як законний представник від імені малолітнього сина ОСОБА_2 16.10.2024 року звернулася із заявою про прийняття спадщини.

24.12.2024 року Другою Херсонською державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , представником якого є ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 . В мотивувальній частині постанови зазначено, що представником спадкодавця не надано необхідних документів, які б підтверджували факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, заповіт, тощо. Крім того, в заяві про прийняття спадщини зазначено померлу особу - ОСОБА_3 , а в заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом чи видачу постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено померлу особу - ОСОБА_3 .

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).

Ця норма кореспондує зі статтею 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, серед іншого, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, тому суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог керувався тим, що факт смерті батька позивачки ОСОБА_3 на території м.руза рп. тучково, московської області, російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Муніципальний казенний заклад «багатофункціональний центр надання державних і муніципальних послуг» склав актовий запис про смерть ОСОБА_3 № 5 від 12 травня 2024 року та видав відповідне свідоцтво, копія якого є у позивачки. Оскільки свідоцтво про смерть ОСОБА_3 видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої помер батько позивачки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для встановлення факту смерті немає.

Колегія суддів зауважує, що спірна правова проблема обтяжена фактом смерті особи на території іноземної держави-агресора рф.

Відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон про міжнародне приватне право) до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю російської федерації.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент України підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України.

На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права.

01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX).

22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року він набрав чинності.

Закон № 2783-IX передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1);

вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).

Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.

Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.

За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.

З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть ОСОБА_3 НОМЕР_5 , видане муніципальним казенним закладом «багатофункціональний центр надання державних і муніципальних послуг» від 12 травня 2024 року, може підтверджувати смерть цієї особи лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем.

Разом з тим, із заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона не має ні оригіналу, ні дублікату свідоцтва про смерть свого батька.

З огляду на збройний конфлікт між рф та Україною позивачка, яка діє в інтересах свого сина ОСОБА_2 позбавлена фізичної можливості як на звернення за дублікатом втраченого свідоцтва про смерть батька на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами рф, яким надаються повноваження на проставлення апостиля.

Померлим ОСОБА_3 складено заповіт на ім`я свого онука ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи, проте спадкоємець внаслідок збройної агресії рф проти України та з урахуванням розриву дипломатичних відносин України з рф позбавлений можливості отримати спадщину, оскільки відсутня реєстрація смерті спадкодавця в органі державної реєстрації актів цивільного стану України.

При відсутності підстав для державної реєстрації смерті особи, визначених у Правилах державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті (п.г Правил).

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (стаття 319 ЦПК України).

Помилковими є посилання суду першої інстанції на те, що факт смерті спадкодавця-батька позивачки не потребує додаткового підтвердження, оскільки мав місце на території іншої держави, у зв`язку з чим неможливо встановити такий факт повторно рішенням суду в Україні.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, що відбулося 25-26 березня 2011 року, зазначила, що правова визначеність у державі, яка керується верховенством права, зокрема, передбачає, що текст закону має бути легкодоступним; закони мають бути застосовані у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; юридичні норми мають бути чіткі і точні; держава повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законних очікувань»).

У справі склалася така правова ситуація, за якої дитина спадкоємець позбавлена юридичної можливості отримати в Україні належне йому спадкове майно за заповітом в позасудовий спосіб внаслідок обставин, що не залежали від неї - смерті спадкодавця у російській федерації, де видано свідоцтво про смерть російського зразка, що не визнається дійсним в Україні з наведених вище підстав.

Особисті немайнові та майнові права малолітнього ОСОБА_2 перебувають у стані правової невизначеності, фактично дитина не має можливості отримати спадкове майно, оскільки органи нотаріату відмовляють у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність належного доказу смерті спадкодавця.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що дитина потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту.

Подібна за змістом до спірної ситуація стосується встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Статтею 317 ЦПК України врегульовано особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Державну реєстрацію смерті на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил (абзац сто двадцять шостий пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану).

Застосування наведених положень знайшло своє відображення у практиці Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 жовтня 2023 року № 747/20/23, від 23 листопада 2022 року № 759/7001/22, від 31 січня 2024 року № 643/1873/23.

Відповідно до частин дев`ятої-десятої статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Суд у цій справі не розглянув можливість застосування аналогії закону, формально відмовив у задоволенні позовних вимог, що могло потягнути порушення права малолітньої дитини на доступ до правосуддя, оскільки майнові права дітей мають істотне значення для реалізації прав людини та громадянина України та у передбачених законом випадках потребують належного судового захисту.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ротар Аліни Леонідівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця села Ясенок, Думеницького району, Калузької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті руза, рп. тучково, московської області, російської федерації.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 травня 2025 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько