Провадження № 6/761/571/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.

за участі:

приватного виконавця: Бандоли О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бандоли Олександра Олексійовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в :

У квітні 2025р. приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бандола О.О. (далі по тексту - виконавець/заявник) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_2 .

В обґрунтування подання заявник зазначив, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження НОМЕР_9, з примусового виконання виконавчого напису №3942, вчиненого 22 листопада 2024р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Переверзевою Г.О., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 невиплачених в строк на підставі договору позики та договору про внесення змін та доповнень до нього, грошових коштів у сумі 42000000,0 грн., строк повернення яких настав 10 червня 2024р.

Виконавцем зазначено, що з моменту відкриття виконавчого провадження (18 грудня 2024р.) та станом на день звернення до суду з даним поданням, боржник суму боргу на користь стягувача не сплатив, декларацію про доходи та майно у встановлений чинним законодавством строк не подав, жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання рішення не вчинив, що вказує на ухилення від виконання своїх зобов`язань, покладених на останнього виконавчим написом нотаріуса.

Заявник вважає, що така крайня міра примусового заходу як обмеження у праві виїзду за межі України змусить боржника виконати свої зобов`язання, покладених на нього виконавчим написом нотаріуса.

При цьому, іншого дієвого механізму, на переконання виконавця, змусити боржника виконати свої зобов`язання, діюче законодавство не містить, а тому, саме з метою виконання рішення, виконавець вважає за необхідне застосувати до боржника таку міру примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за кордон.

В судовому засіданні виконавець підтримав вимоги подання про тимчасове обмеження у виїзді боржника за межі України, просив задовольнити, з підстав у ньому наведених.

Вислухавши пояснення виконавця, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду зазначеного подання, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного подання, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994р. №3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі по тексту - Закон №3857-XII).

Положеннями ст. 6 Закону №3857-XII встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Як вбачається з матеріалів страви та встановлено судом, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бандоли О.О. перебуває виконавче провадження НОМЕР_9, з примусового виконання виконавчого напису №3942, вчиненого 22 листопада 2024р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Переверзевою Г.О., «…про стягнення з громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Миколаїв, Миколаївська область, Україна, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , паспорт з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_2 , виданий 18.06.2021 року органом 8017, дійсний до 18.06.2031 року, запис №497, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса для листування - АДРЕСА_2 , місце роботи - тимчасово не працює, на користь громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 13 жовтня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , невиплачених в строк на підставі договору позики, посвідченого 10 травня 2024 року Переверзевою Г.О. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1751, та договору про внесення змін та доповнень №1 до нього, грошових коштів у сумі 42 000 000 грн (сорок два мільйона гривень 00 копійок), строк повернення яких настав 10 червня 2024 року (десятого червня дві тисячі двадинів четвертого року).».

На виконання зазначеного виконавчого напису, 18 грудня 2024р. приватним виконавцем, відповідно до статтей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Того ж дня, виконавцем, у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», були винесені постанови про арешт коштів боржника та арешт майна боржника, а також оголошена заборона на його відчуження у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження; також виконавцем на адресу боржника було скеровано виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причини невиконання зобов`язань, однак боржник на виклик не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що, згідно відповідей Пенсійного фонду України від 18 грудня 2024р., 12 березня 2025р., 25 березня 2025р., інформація про отримання пенсії боржником та місце роботи відсутня. Згідно відповіді МВС України, відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

На запит виконавця, Державною прикордонною службою України 07 квітня 2025р. повідомлено про те, що ОСОБА_2 у період з 18 грудня 2024р. по 07 квітня 2025р. державний кордон України не перетинав.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 27 лютого 2025р., за даними інформаційно-комунікаційної системи ДМС, на ім`я ОСОБА_2 оформлено паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 18 червня 2021р. ВОД №3 УОДПГУ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області; паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 , виданий 10 березня 2011р. органом видачі 8090 терміном дії до 10 березня 2021р. та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_6 , виданий 27 вересня 2018р. органом видачі 8089.

Згідно відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-2126 від 27 лютого 2025р. за адресою в АДРЕСА_4 нерухоме майно на праві власності не реєструвалось.

При цьому, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25 березня 2025р., відомості щодо права власності ОСОБА_2 відсутні.

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області №8-10-0.222-1900/2-25 від 27 лютого 2025р., відповідно до даних програмного забезпечення Державного земельного кадастру (НКС), відомості щодо реєстрації земельних ділянок в межах м. Києва та Київської області за ОСОБА_2 відсутні.

Згідно відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві №08.0/2318 від 26 лютого 2025р. відповідно до інформаційно-пошукової системи «Agro Tech» станом на 25.02.2025 сільськогосподарська техніка, машини та інші механізми в Головному управлінні не зареєстровані та не реєструвались.

Згідно відповіді Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці №Ц/1/6941-25 від 26 лютого 2025р. за ОСОБА_2 великовантажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично - дорожній мережі загального користування, об`єкти нафтогазового комплексу за зазначеними у запити критеріями для пошуку в Міжрегіональному управлінні не обліковуються.

Згідно відповіді Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва №073-643 від 27 лютого 2025р. департамент не видавав, не реєстрував замовникові будівництва, ОСОБА_2 документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на території міста Києва.

26 березня 2025р. приватним виконавцем направлено запит на отримання інформації, що становить банківську таємницю, а саме, щодо надання інформації стосовно наявності та/або стану рахунків/ електронних гаманців ОСОБА_2 . Згідно отриманої відповіді через автоматизовану систему виконавчих проваджень було встановлено, що боржником відкриті рахунки в АТ «Універсал Банк», залишок коштів на рахунках станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутній.

27 березня 2025р. приватним виконавцем, на адресу АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , було направлено виклик приватного виконавця, яким зобов`язано з`явитися до виконавця 03 квітня 2025р. на 10 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Коперніка, буд. 3, оф. 255. Однак боржник за викликом не з`явився, про причини неявки приватного виконавця не повідомив, про що складено акт приватного виконавця.

У судовому засіданні виконавець наголошував, що ним вчинені дії та вживались усі можливі заходи для реального, своєчасного ефективного виконання виконавчого напису, однак, у зв`язку з тим, що боржник самостійно борг не сплачує, а також має можливість уникнути від його сплати шляхом виїзду за межі України, виникла необхідність у тимчасовому обмеженні права такого виїзду.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №3857-XII, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону №606-ХІV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде встановлено протилежне. Наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

У справі «Гочев проти Болгарії» від 26 листопада 2009р. Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013р. у справі «Хлюстов проти Росії». Згідно з ч. 3 вказаної статті, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У зазначеній справі Європейський суд з прав людини застосував вказані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини переборної сили, події тощо).

Слід звернути увагу, що, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Так, серед наданих копій матеріалів виконавчого провадження наявні відомості та докази надсилання постанови про відкриття провадження, постанови про арешт коштів, арешт майна, виклику виконавця від 18 грудня 2024р. на наступну адресу божника: АДРЕСА_4 .

При цьому, як вбачається із відомостей, вказаних у виконавчому написі нотаріуса, крім вищезгаданої адреси, яка вказана як адреса реєстрації боржника, зазначено також адресу боржника для листування - АДРЕСА_2 .

Судом враховано також і те, що на запит суду, 28 квітня 2025р. отримано відповідь із Державного демографічного реєстру щодо отримання відомостей про зареєстроване місце боржника, з якого вбачається, що у боржника відсутня адреса місця реєстрації.

При цьому, слід зазначити, що, як вбачається із відомостей, які містяться у відкритому доступі, зокрема, на веб-сервісі «Google Maps», будівля АДРЕСА_4 - відсутня (наявні лише будівлі №№ НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , 1-Б, 2 і т.д.), як і відсутній зазначений номер будівлі, згідно відомостей, наявних у Реєстрі територіальної громади м. Києва, так і відсутній, згідно відомостей, які містяться на офіційному сайті АТ «Укрпошта» при пошуці поштових індексів. Крім того, слід взяти до уваги також і наявну у матеріалах виконавого провадження відповідь Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-2126 від 27 лютого 2025р., з якої вбачається, що за адресою в АДРЕСА_4 нерухоме майно на праві власності не реєструвалось.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2023р. у справі №420/4540/22 (адміністративне провадження №К/990/32869/22) Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, «враховуючи сучасний розвиток інформаційних та цифрових технологій, дані з «Google Maps», який є безкоштовним картографічним веб-сервісом від компанії «Google», а також набором застосунків, побудованих на основі цього сервісу й інших технологій «Google», можна вважати допустимим та достовірними доказами, оскільки вони збираються з різних джерел, таких як супутники, автомобільні камери, додатки користувачів та інших ресурсів, а також з урахуванням того, що «Google» постійно оновлює та перевіряє дані, щоб забезпечити їх точність та актуальність.».

В свою чергу, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Належних та допустимих доказів надсилання вищезгаданих процесуальних документів боржнику, винесених виконавцем в межах виконавчого провадження на іншу адресу, вказану у виконавчому написі нотаріуса (Київська область, Фастівський район, смт. Глеваха, вул. Володимирська, буд. 8), матеріали виконавчого провадження не містять.

Суд зауважує, що на зазначену адресу, виконавцем було скеровано лише виклик приватного виконавця від 27 березня 2025р.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що із змісту подання не вбачається і суду не надано належних та допустимих доказів того, що боржник безпідставно не з`являвся на виклики приватного виконавця, або доказів, які дають підстави вважати, що він ухиляється/має намір ухилитися від виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим написом нотаріуса, шляхом залишення території України. Крім того, зважаючи на ту обставину, що, всупереч положенням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем не направлялись постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів та майна боржника, виклик приватного виконавця від 18 грудня 2024р. на іншу адресу боржника, зазначену у виконавчому написі нотаріуса (Київська область, Фастівський район, смт. Глеваха, вул. Володимирська, буд. 8), а існування будівлі АДРЕСА_4 , зважаючи на вищезгадані встановлені обставини, судом ставиться під сумнів, суд вважає, що виконавцем не вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боржником суми боргу, а тому, висновок про умисні дії боржника щодо уникнення виконання судового рішення є передчасним та неспівмірним з огляду на надані суду письмові докази.

Отже, суд приходить до висновку, що така обов`язкова умова для застосування тимчасових обмежень для виїзду за кордон, як ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду або рішенням інших органів (посадових осіб), в розумінні ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону №606-ХІV , матеріалами справи не підтверджується.

Суд наголошує, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Приватним виконавцем не надано суду жодних доказів того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

Таким чином, судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання ОСОБА_2 своїх забов`язань, покладених на останнього виконавчим написом нотаріуса та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за кордон, а тому, в задоволенні подання приватного виконавця слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258-261, 263, 268, 352-355, 441 ЦПК України; ст. 33 Конституції України; ст. ст. 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження»; ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, суд, -

у х в а л и в:

Подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бандоли Олександра Олексійовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Повний текст ухвали суду складено 13 травня 2025р.

Суддя: