Справа № 503/764/24
Провадження № 2/503/144/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковської О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима Одеської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.01.2024 року приблизно о 10.00 год. на неї напала собака та укусила її за ногу, в той час, коли вона проходила по АДРЕСА_1 . Внаслідок таких подій їй було завдано фізичний біль, тілесні ушкодження та тимчасовий розлад здоров`я, у зв`язку з чим вона перебувала на лікарняному у період часу з 17.01.2024 року по 29.01.2024 року та не мала можливості вести господарство. Господарем цієї тварини є відповідач ОСОБА_2 , яка відмовляється сплатити на її користь понесені витрати на лікування в розмірі 384 гривні 56 копійок. Крім того, позивач вважає, що внаслідок порушення правил утримання собак відповідачкою та отримання нею травми ноги, їй була завдана моральна шкода, що полягає у фізичних та душевних стражданнях, та яку вона оцінює в 5000 гривень. З огляду на вищевикладене, позивач просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь завдану матеріальну та майнову шкоду в загальному розмірі 5384 гривні 56 копійок.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з усними доповненнями, та пояснила, що собака, яка її укусила дійсно належить відповідачу та в той день бігала по вулиці без прив`язі та догляду. Собака має чорно-білий окрас та вона її часто бачила на подвір`ї відповідача ОСОБА_2 . В свою чергу остання, відмовляється відшкодувати їй завдану матеріальну та моральну шкоду. Натомість, коли вона прийшла до неї додому з таким проханням, ОСОБА_2 дала їй лише 100 гривень, тим самим, на її думку. визнавши факт укусу саме належною їй собакою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачку ОСОБА_1 вкусив не її собака, оскільки тварина завжди знаходиться на її подвір`ї на прив`язі під наглядом. Вони з чоловіком взагалі не відпускають свого собаку за межі території домоволодіння. З приводу надання позивачу 100 гривень ОСОБА_2 зазначила, що зробила цей вчинок через людський фактор, пожалівши позивачку.

Суд, заслухавши доводи сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з нормами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено, що 29.01.2024 року ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою до начальника ВПД №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області Варшавського В.М., в якій зазначила, що 15.01.2024 року в с. Серби її укусила собака, внаслідок чого їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді укусу правої ноги (під коліном), з пробиттям вени, та просила вжити відповідні заходи.

Дійсно, з наданої позивачкою медичної документації КНП «Кодимська лікарня» Кодимської міської ради вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , починаючи з 17.01.2024 року по 29.01.2024 року перебувала на амбулаторному лікуванні через встановлення лікарем-хірургом ОСОБА_3 діагнозу «Інфіцирована укушена рана правої підколінної області ноги». Під час лікування проводилась хірургічна обробка рани (а.с.8 матеріалів цивільної справи №503/764/24 та а.с.10-13 матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_1 щодо факту укусу собаки, що зареєстровані в ЖЄОЗП за №291 від 29.01.2024 року, що були досліджені судом під час розгляду цивільної справи).

Сам факт укусу позивачки собакою визнається сторонами та не підлягає доказуванню в розумінні ч.1 ст.82 ЦПК України.

Разом з тим, як вбачається зі змісту матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_1 щодо факту укусу собаки, що зареєстровані в ЖЄОЗП за №291 від 29.01.2024 року, в ході проведених заходів, спрямованих на встановлення обставин події, що сталася 15.01.2024 року приблизно о10 годині 00 хвилин в АДРЕСА_1 (собака укусив ОСОБА_1 ), шляхом відібрання пояснень у мешканців АДРЕСА_1 , свідків події не встановлено. Крім того, мешканці зазначили, що по АДРЕСА_1 бродять багато безпритульних собак.

Як вбачається з листа-відповіді № 03-17 від 20.02.2024 року за підписом міського голови Сергія Лупашка, підтвердження чи спростування того факту,що собаки в с. Серби є безпритульними відсутнє.

Відповідно ж до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є: наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобов`язання. Наявність шкоди і її розміри доводить потерпілий ; протиправність дій того, хто завдав шкоду.

За загальним правилом, шкода, заподіяна правомірними діями, відшкодуванню не підлягає, якщо інше не встановлене законом; причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла.

Для виникнення деліктних зобов`язань необхідний безпосередній причинний зв`язок між цими явищами, тобто протиправні дії повинні породжувати шкідливий результат; вина, того, хто завдав шкоду.

При цьому закон виходить із презумпції вини того, хто завдав шкоди. Якщо потерпілий довів наявність шкоди, то той, хто завдав її, повинен довести протилежне - відсутність своєї вини.

Таким чином, аналізуючи фактичні обставини справи та досліджені у справі докази, можна зробити висновок про те, що позивач не довела суду,що її укусив саме собака, який належить відповідачці ОСОБА_2 . Навпаки, заявлені позивачкою свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також свідок ОСОБА_6 , які зазначили, що не були безпосередніми свідками події та їм невідомо кому належить собака, який покусав ОСОБА_1 , будучи допитаними в судовому засіданні, такий факт не підтвердили, тим самим спростувавши викладені у позові обставини. Крім того, всі свідки зазначили, що собака відповідачки ОСОБА_2 завжди знаходиться на прив`язі в межах подвір`я та ніколи не вибігає на вулицю. Покази ж свідка ОСОБА_4 , надані нею в судовому засіданні, є послідовними та аналогічними за змістом із поясненнями, які вона надавала під час проведення перевірки органами Національної поліції, що з цих підстав, не піддаються сумніву та суд вважає їх достовірними.

Відповідно ж до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Умови необхідні для компенсації моральної шкоди додатково визначено Постановою КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20. Так, відповідно до вказаного висновку зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування:(а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Натомість, позивачем ОСОБА_1 не доведено факт протиправності дій відповідача та наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками, що можуть мати наслідком за собою відшкодування майнової та моральної шкоди, що є підставою для відмови від позову.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог.

Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як визначено абз. 2 п. 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Компенсація судового збору у цивільних, адміністративних та господарських справах у розмірі, пропорційному задоволеним вимогам сторони, здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору в сумі 2422,40 гривень) компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст..ст.10,12,13,81,141,263,265 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, - відмовити повністю.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення буде складено та підписано протягом десяти днів.

Суддя

Кодимського районного суду Т. О. Калашнікова