Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2025 року справа № 542/532/25
провадження № 2-др/542/4/25
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Кашуби М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари заяву представника позивачки адвоката Хворост Дарії Михайлівни про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
24 березня 2025 року до суду надійшла позовна заява позивачки ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дружини.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини - роз`єднано. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 березня 2025 року відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу, призначено судове засідання.
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2025 року розірвано шлюб, зареєстрований 01 серпня 2023 року Новосанжарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) актовий запис № 95. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « ОСОБА_5 ».

19.10.2025 представник позивачки - адвокат Хворост Д.М. звернулася до суду із заявою про розподіл судових витрат, у якій просила стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 3611,20, з яких 1211,20 грн - витрати на оплату судового збору та 2500,00 грн - витрати на правову допомогу.

12.05.2025 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на заяву про розподіл судовиз витрат, у якій він просив звільнити його від сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, понесених ОСОБА_1 . В обгрунтування заперечення вказав, що він є особою з інвалідністю ІІ групи та надав копію посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 13.08.2024 на ім`я ОСОБА_2 та посилався на ч. 3 ст. 136 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про день та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

20.05.2025 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, у якій він просив розгляд справи проводити без його участі. Також вказав, що заперечує проти задовлення заяви про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку.

За змістом положень ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За правилами ст. 246 ЦПК Укрїни, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме: 1211,20 грн - сплачений судовий збір та 5000,00 грн - витрати на правничу допомогу.

Позивачкою у позовній заяві зазначено, що докази надання правничої допомоги, її обсяг та підтвердження оплати будуть надані суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судом встановлено, що згідно із заявою про розподіл судових витрат, ОСОБА_1 при вирішенні питання прохає врахувати, що такі витрати пов`язані з розглядом справи, включачи підготовку до її розгляду, збір доказів.

На обгрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат позивачкою надано до суду договір про надання правничої допомоги № 29, укладений 05.03.2025 між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Хворост Д.М.; додаткову угоду № 1 від 25.03.2025 до договору про надання правничої допомоги № 29, акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 від 18.04.2025 до договору про надання правової допомоги № 29 від 05.03.2025; платіжну інструкцію № @2pl420550 від 05.03.2025 про переказ на рахунок Хворост Д.М. грошових коштів у розмірі 5000,00 грн, як гонорару за договором № 29 від 05.03.2025 від ОСОБА_1 ; квитанцію № ID 6516-3755-8893-6763 від 19.03.2025 про сплату ОСОБА_1 судового збору за подання позову до Новосанжарського районного суду Полтавської області у розмірі 1211,20 грн.

Судом встановлено, що відповідно до договору про надання правничої допомоги № 29, адвокат зобов`язався здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідіні для виконання договору на умовах, визначених даним договором.

Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), зазначеним у заяві про розподіл судових витрат адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні послуги за договором:

- юридична консультація клієнта з приводу порядку розірвання шлюбу, сплати судового збору, роз`яснення порядку судового захисту порушеного права;

- підготовка, написання та подання позову до суду про розірвання шлюбу (включає в себе написання позовної заяви та виготовлення копій необхідних документів, оплату судового збору);

- підготовка, написання та подання клопотання до суду про розгляд справи без участі позивача та його представника на 13.04.2025.

Сума гонорару, на яку станом на 18.04.2025 надано правову допомогу становить 2500,00 грн. Клієнтом станом на 18.04.2025 внесено гонорар у розмірі 5000,00 грн, згідно з платіжною інструкцією № @2pl420550 від 05.03.2025, з яких 2500,00 грн зараховані у юридичний супровід справи № 542/532/25, а інші 2500,00 грн зараховані у юридичний супровід справи № 542/514/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Надаючи оцінку зазначеним доказам, суд виходить з такого.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Згідно із ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Разом з тим, судом встановлено, що позовну вимогу щодо розірвання шлюбу відповідач визнав та просив задовольнити. Про це він зазначив у заяві, поданій до суду, а у поданих запереченнях просив звільнити його від сплати судових витрат.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2020 у справі № 923/1121/17.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви , пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

На переконання суду, розмір витрат на правову допомогу, зазначений представником позивачки не є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Таким чином, позивачкою не дотримано вимог частини 4 статті 137 ЦПК України, з огляду на що суд застосовує наслідки, визначені частиною 5 цієї статті, що передбачає можливість зменшити за клопотанням іншої сторони розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Між тим, з огляду на характер виконаних адвокатом робіт і обсяг наданих послуг, характер спору, складність справи, суд вважає, що зазначений позивачем розмір витрат на правову допомогу не відповідає також критеріям розумності та реальності витрат на правничу допомогу.

Водночас, за умов існування між учасниками правовідносин, у даному випадку сторін у справі юридичного спору, незгоди відповідача із вимогою про розірвання шлюбу, наявності у нього заперечень щодо цього, які б змушували представника позивача вживати додаткових процесуальних дій, пов`язаних з обгрунтуванням правової позиції позивача у справі та спрямованих на позитивне вирішення спору, що в свою чергу, могло б бути підставою для виконання адвокатом додаткових робіт.

Враховуючи позицію відповідача по суті спору, який визнав позовні вимоги, характер виконаної адвокатом роботи (юридична консультація клієнта з приводу порядку розірвання шлюбу, сплати судового збору, роз`яснення порядку судового захисту порушеного права; підготовка, написання та подання позову до суду про розірвання шлюбу (включає в себе написання позовної заяви та виготовлення копій необхідних документів, оплату судового збору); підготовка, написання та подання клопотання до суду про розгляд справи без участі позивача та його представника на 14.04.2025), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про те, що з огляду на встановлені судом обставини, сума витрат на правову допомогу у даній справі, яка відповідає принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 1000,00 грн.

На переконання суду, саме така сума гонорару адвоката є пропорційною до предмета спору.

Разом із тим, відповідач має другу групу інвалідності та на підставі пункту 9 частини 1статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, про що вказано у постанові ВСУ від 01.03.2017 року по справі № 6-152цс17 та абз. 2 п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Таким чином, обов`язок відповідача ОСОБА_2 з відшкодування позивачу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК та п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» переходить до держави і має бути здійснений у встановленому законом порядку.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті - повністю.

Тому, з урахуванням положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ч. 6 ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

В свою чергу, позивачці слід роз`яснити її право на звернення до суду із заявою про повернення судового збору у порядку встановленому ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява представника позивачки адвоката Хворост Д.М. про розподіл судових витрат - підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 81, 137, 141, 263-265, 270, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву представника позивачки адвоката Хворост Дарії Михайлівни про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 542/532/25 (провадження №2/542/343/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 (одна тисяча грн 00 коп).

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні із ОСОБА_2 судового збору.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача - адвокат Хворост Дарія Михайлівна, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серія ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса робочого місця: АДРЕСА_3;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повний текст рішення виготовлений 20.05.2025.