Справа № 738/1049/24
№ провадження 2-п/738/6/2025
У Х В А Л А

08 травня 2025 року м. Мена

Менський pайонний суд Чеpнiгiвської областi в складi:

судді - Волошиної Н.В.,

розглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Менська міська рада Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини

з участю секретаря судового засідання - Шугалій А.С.,

учасників справи:

позивача - ОСОБА_2 ,

представника позивача - ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Коваленка О.Ю.

В С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

23 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення Менського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2024 року. Відповідачка зазначає, що обставинами, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання, причиною неподання відзиву на позовну заяву є те, що вона не була належним чином повідомленою про дачу, час та місце розгляду справи, що позбавило її права на надання заперечень на позовну заяву та доказів на спростування фактів, викладених позивачем у позовній заяві. Вказує на те, що повідомлення про виклики до суду отримувала її матір, з якою вона проживає та має неприязні стосунки. Показання її матері ОСОБА_4 , надані в судовому засіданні, про те, що вона, ОСОБА_1 , страждає на психічні розлади спростовуються довідкою про проходження психіатричного огляду від 04.02.2025 за № 97, а з приводу того, що вона не приділяє належну увагу доньці, характеристикою на Ангеліну, ученицю 5-А класу Прилуцького ліцею №14 Прилуцької міської ради Чернігівської області. Позивач всіляко перешкоджає їй бачитись з донькою, на даний час службою у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області досліджуються її умови проживання та її стосунки з донькою. Копію заочного рішення вона не отримувала, про вказане рішення суду дізналась після того, як ОСОБА_2 звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовною заявою до неї про припинення стягнення аліментів та утримання дитини та стягнення надмірно сплачених аліментів, у якому посилається на заочне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2024 року.

Відповідачка, посилаючись на положення статтей 285, 287 ЦПК України, просить скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального провадження.

Позиції учасників справи під час розгляду заяви.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали подану заяву, просили її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 просили заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, посилаючись на те, що її доводи про неналежне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи спростовуються матеріалами справи, окрім того, з даного приводу відповідач спілкувалася в телефонному режимі як з позивачем, так і його представником. За весь час проживання дитини з батьком, відповідач з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям, позивач, батько дитини, не чинить жодних перешкод у спілкуванні з донькою, оскільки дитина сама не бажає спілкуватися з матір`ю, а ОСОБА_1 в свою чергу також не виявляє бажання налагодити стосунки з донькою. На думку позивача та його представника, подання даної заяви зумовлено тим, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та утримання дитини та стягнення надмірно сплачених аліментів, які відповідач продовжує отримувати на даний час та використовує не за цільовим призначенням.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, норми закону, якими керується суд, постановляючи ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:

1)залишити заяву без задоволення;

2)скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ч. 1 ст. 288 ЦПК України вбачається, що скасування заочного рішення суду можливе за сукупності двох обставин: 1)поважні причини неявки у судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити суд; 2)наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення.

Поважними причинами, на думку суду, можуть бути лише ті обставини, які об`єктивно перешкоджали явці відповідача до суду, і які безумовно, повинні бути документально підтверджені відповідними доказами, і в силу вимог ст. 285 ЦПК України, повинні бути подані відповідачем до його заяви про перегляд заочного рішення. Разом із цим, сама по собі поважність причин неявки у судове засідання не може бути підставою для скасування судом заочного рішення. Для цього відповідач зобов`язаний подати докази, які мають значення для справи та можуть призвести до ухвалення рішення, яке за своїм змістом повністю чи частково протилежне винесеному судом заочному рішенню, або може призвести до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то суд ухвалив би інше рішення.

Заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2024 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Менська міська рада Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини, визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що судова повістка, копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками, а також копія заочного рішення надсилались відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому порядку: АДРЕСА_3 (за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області), але направлені судом документи відповідачка не отримала, рекомендоване повідомлення, що повернулось до суду містить позначку: «За закінченням терміну зберігання» (а.с.56).

Окрім того, про дату, час та місце всіх судових засідань, відповідачка повідомлялася шляхом направлення їй повідомлень у додаток «Viber» за номером телефону НОМЕР_1 , що підтверджується довідками про доставку повідомлень у додаток «Viber» (а.с.40 на звороті, 50 на звороті, 63 на звороті), а також викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 46, 62).

Тобто, судом вживались всі необхідні процесуальні заходи для повідомлення особи про судові засідання.

Суд зазначає, що відповідачка не надавала інформації щодо її адреси, яка б відрізнялася від адреси її місця проживання, зареєстрованої в установленому порядку, більше того, відповідачка у заяві про перегляд заочного рішення зазначила лише адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , та вказала номер телефону НОМЕР_1 , на який їй відправлялися повідомлення у додаток «Viber».

Зазначені обставини, спростовують доводи ОСОБА_1 про те, що судові повістки отримувала її матір.

Отже, відповідач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак вона знехтувала та не скористались наданими процесуальними правами.

Також, жодних доказів в підтвердження поданої заяви про перегляд заочного рішення, тобто доказів, які слугують на користь відповідача та мають істотне значення для правильного вирішення справи, та які не було подано на час розгляду справи по суті, зокрема на спростування висновків суду, заявником не надано.

Так, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що відповідачем не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, судом вживались всі можливі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та судом у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Зазначені відповідачем обставини в заяві не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні заяви відповідачки про скасування заочного рішення та роз`яснити їй право, відповідно до вимог частини четвертої статті 287 ЦПК України, оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду в загальному порядку.

Керуючись статтями 259, 260, 287 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Менська міська рада Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини - залишити без задоволення.

Роз`яснити сторонам, що, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому в ЦПК України, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала не оскаржується.

Повний текст ухвали виготовлений 13 травня 2025 року.

Суддя Н.В. Волошина