Справа № 466/4624/24 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/280/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м.Львів

Справа № 466/4624/24

Провадження № 22-ц/811/280/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова, постановлену у м.Львові 30 квітня 2024 року у складі судді Ковальчука О.І. у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_3 , про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва,-

встановив:

29 квітня 2024 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва.

Разом з позовною заявою подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу, а також органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних, міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: магазину під літерою «А-1» загальною площею 64,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. В обгрунтування заяви посилається на те, що на земельній ділянці, яка належить до земель комунальної власності, споруджено магазин під літерою «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. Необхідність забезпечення позову обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Зазначає, що вказана будівля є самочинним будівництвом. Належним відповідачем за вимогою про знесення об`єкта самочинного будівництва є власник відповідної забудови на час розгляду цієї справи. З метою недопущення зміни власника нежитлової будівлі необхідно вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 30 квітня 2024 року задоволено заяву про забезпечення позову. Постановлено заборонити ОСОБА_3 , а також органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних, міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: магазину літ «А-1» загальною площею 64,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_3 . Зазначає, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою. Просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказує, що відповідач є власником нерухомого майна - магазину літ «А-1» загальною площею 64,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 7 листопада 2022 року, задоволено позов Львівської міської ради до Приватного підприємства «Ліана і К», ОСОБА_3 , з участю третіх осіб: державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р., приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Тумака А.М. про скасування записів про державну реєстрацію права власності та визнання недійсним договору купівлі - продажу. Скасовано державну реєстрацію права приватної власності приватного підприємства «Ліана і К» на об`єкт нерухомого майна: магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) з одночасним припиненням права власності ПП « Ліана і К» на вказаний обєкт нерухомості. Визнано недійсним договір купівлі - продажу від 29 листопада 2019 року за №7562, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А.М., який було укладено між ПП «Ліана і К» та ОСОБА_3 . Скасовано державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна, з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_3 на обєкт нерухомості - магазин під літерою «А-1» загальною площею 64,9 кв.м на АДРЕСА_1 .Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 27 вересня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 7 листопада 2022 року у частині позовних вимог Львівської міської ради до ПП «Ліана і К» про скасування державної реєстрації права приватної власності ПП «Ліана і К» на об`єкт нерухомого майна з одночасним припиненням права приватної власності підприємства на об`єкт нерухомого майна скасовано. Провадження у справі в цій частині вимог закрито. Постановою Львівського апеляційного суду від 14 березня 2024 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 , скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу від 29 листопада 2019 року № 7562, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Тумаком А.М., укладеного між ПП «Ліана і К» та ОСОБА_3 ; скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна - магазин під літерою «А-1» загальною площею 64,9 кв. м на АДРЕСА_1 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_3 на вказаний об`єкт нерухомого майна; відмовлено у задоволенні вказаних вимог. Цією постановою встановлено, що ОСОБА_3 , придбавши вказане нерухоме майно, не порушив вимог чинного законодавства, оскільки на момент придбання магазину право власності на таку будівлю було зареєстрованим, чинним та не скасованим чи припиненим. Суд апеляційної інстанції визнав, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем нерухомого майна.Вказує, що до завершення розгляду справи судом касаційної інстанції Львівська міська рада звернулася щодо виконання скасованого рішення суду першої інстанції від 27 вересня 2021 року та постанови суду апеляційної інстанції від 7 листопада 2022 року. За результатами вказаних дій зі сторони Львівської міської ради 17 січня 2023 року державним реєстратором Хміляр Х.А. Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради зареєстровано припинення речового права (права власності) ОСОБА_3 на спірний об?єкт нерухомого майна. Вказана інформація підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 23 лютого 2024 року №367165089. 23 квітня 2024 року представником ОСОБА_3 , з метою виконання постанови Львівського апеляційного суду, яка набрала законної сили та має статус остаточного рішення у справі, подано заяву про поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 вересня 2021 року з метою повернути речові права - право власності ОСОБА_3 на магазин у стан, що існував до державної реєстрації припинення права власності, шляхом державної реєстрації набуття права власності. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 21 травня 2024 року допущено поворот виконання рішення. Вказана ухвала суду набрала законної сили, не змінена та не скасована. Звертаючись із позовом до суду першої інстанції у цій справі, позивач не вказав про ці обставини, Вважає, що поданням заяви про забезпечення позову, дії позивача спрямовані на унеможливлення виконання ухвали про поворот виконання рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У ст. 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову. Одним із таких, зокрема, є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність передбачених законом заходів процесуальних дій, вжитих судом, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову передбачає встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову в цивільному процесі сприяє дійсному і ефективному виконанню судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 року забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у виконанні такого рішення.

Згідно із постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 8 травня 2020 року у справі № 755/15345/17-ц та від 21 квітня 2022 року у справі № 592/7729/18 при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, що є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 3 березня 2023 року у cправі №905/448/22 у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін; водночас суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення арешту на майно має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору, з таких підстав.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18 особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом.

Колегія суддів погоджується з такимим висновками суду першої інстанції, які відповідають вимогам закону та не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування ухвали суду про застосування заходів забезпечення позову не встановлені.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 травня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т.І.Приколота

Судді:____________Ю.Р. Мікуш ___________Р.В. Савуляк