Номер провадження: 22-ц/813/3044/25
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Уманець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2024 року,

за скаргою ОСОБА_2 на дії/бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 , в обґрунтування якої посилався на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року по справі № 521/18987/16-ц стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% мінімального прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 та кошти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% мінімального прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 . Виконавчий лист по справі № 521/18987/16-ц пред?явлено до примусового виконання до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), де в подальшому було відкрите виконавче провадження № 6358668 про стягнення зі ОСОБА_2 коштів на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Як стало відомо скаржнику за місцем його служби у НОМЕР_1 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, відрахування із належної йому заробітної плати у 50% розмірі здійснюється на підставі постанови від 28 березня 2024 року, якою постановлено здіи?снювати відрахування із суми доходів боржника у розмірі 50% доходів щомісяця до погашення загальноі? суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 530710,86 гривень. 29 серпня 2024 року скаржником направлено до Біляі?вського ВДВС клопотання щодо здійснення перерахунку заборгованості, із врахуванням платежів по аліментам, здійснених ОСОБА_2 поза межами виконавчого провадження. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 6358668 в автоматизованій системі виконавчого провадження представником скаржника виявлено постанову про накладення штрафу від 05 квітня 2024 року.

ОСОБА_2 посилається, що він проживав разом із ОСОБА_3 до вересня 2020 року, після чого рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року по справі № 521/10820/20 шлюб між ними було розірвано, це підтверджує те, що проживаючи разом скаржник забезпечуючи родину регулярно давав кошти на утримання дітей, підтримки їх здоров`я та розвитку, а тому доводи щодо несплати аліментів не відповідають дійсності. Враховуючи зазначене, вважає, що нарахування заборгованості по аліментах за період з 2016 року не є правомірним, оскільки, під час спільного проживання кошти на утримання дітей надавалися регулярно.

ОСОБА_2 вважає, що оскаржувана постанова від 05 квітня 2024 року не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при обчисленні суми штрафу державним виконавцем для обрахунку заборгованості зі сплати аліментів визначено період з листопада 2016 року, в той час як на примусове виконання до Біляївського ВДВС виконавчий лист № 521/18987/16-ц від 02 листопада 2020 року надійшов лише 09 грудня 2020 року у зв?язку із чим було відкрито виконавче провадження № 63858668. Водночас, довідка-розрахунок заборгованості по аліментам, складена 28 березня 2024 року перед винесенням оскаржуваної постанови свідчить про те, що розрахунок заборгованості здійснено державним виконавцем не з дня пред?явлення виконавчого документа до примусового виконання (09 грудня 2020 року), а з 30 листопада 2016 року. Таким чином, є неправомірним і таким, що не узгоджується з положеннями чинного законодавства, нарахування штрафних санкцій, починаючи з 30 листопада 2016 року, а тому постанова про накладення штрафу на ОСОБА_6 винесена необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та не у спосіб, що визначений законами України, тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Зазначає, що скаржником було сплачено аліментів на утримання дітей у загальній сумі - 253921 грн 89 коп., а саме: за 2020 рік - 16926 грн 42 коп.; за 2021 рік - 18508 грн. 00 коп.; за 2022 рік - 1200 грн 00 коп.; за 2023 рік - 41194 грн 00 коп.; з січня 2024 року по вересень 2024 року - 176093 грн. 47 коп. Тобто, заборгованість зі сплати аліментів не досягла суми, яка дорівнює трьом рокам відповідних платежів на утримання дітей, як це передбачено частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому накладення штрафу згідно цієї підстави є неправомірним.

ОСОБА_2 просив суд визнати протиправними дії державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича щодо нарахування в межах виконавчого провадження № 63858668 ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у період з листопада 2016 року по вересень 2020 року; зобов`язати державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича в рамках виконавчого провадження № 63858668 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження №63858668, зменшивши його на суму платежів, нарахованих за період з листопада 2016 року по листопад 2020 року на загальну суму 173206,97 гривень; зобов`язати державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича в рамках виконавчого провадження №63858668 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 з урахуванням платежів за період з січня 2020 року по липень 2023 року на суму 26102,42 гривень; скасувати постанову державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича від 05 квітня 2024 року про накладення штрафу в рамках виконавчого провадження № 63858668.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 31 жовтня 2024 року скаргу задовольнив. Визнав протиправними дії державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича щодо нарахування в межах виконавчого провадження № 63858668 ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у період з листопада 2016 року по вересень 2020 року. Зобов`язав державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича в рамках виконавчого провадження № 63858668 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження № 63858668, зменшивши його на суму платежів, нарахованих за період з листопада 2016 року по листопад 2020 року на загальну суму 173206,97 гривень. Зобов`язав державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича в рамках виконавчого провадження № 63858668 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 з урахуванням платежів за період з січня 2020 року по липень 2023 року на суму 26102,42 гривень. Скасував постанову державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича від 05 квітня 2024 року про накладення штрафу в рамках виконавчого провадження № 63858668.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 31.10.2024 по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії/бездіяльність державного виконавця, заінтересованої особи Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувача ОСОБА_3 скасувати, відмовивши заявнику в задоволенні вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зазначаючи в своїй скарзі Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) як зацікавлену особу, скаржник невірно визначив відповідача по скарзі, але суд першої інстанції на це не звернув уваги і ухвалив рішення щодо зацікавленої особи по справі.

Суд першої інстанції не навів мотивованих доводів щодо платежів, за період з січня 2020 року по липень 2023 року, які були здійснені без позначки «аліменти» у призначенні платежу проте, на думку суду вони здійснювалися на утримання дітей. Посилається, що суд в обґрунтування рішення лише зазначив, що відсутність позначки «аліменти» у призначенні платежу не спростовує того, що перерахунок коштів на користь стягувача боржник здійснював саме з метою надання утримання своїх дітей. Оскільки, з моменту відкриття виконавчого провадження 09.12.2020 року та станом на дату винесення оскаржуваної постанови 05.04.2024 року пройшло майже 39 місяців, відтак у державного виконавця були всі законні підстави застосувати до боржника штраф, який перераховується на користь стягувача аліментів.

Крім того, посилається, що скарга подана до суду 14.10.2024 але, в своїй скарзі скаржник наголошує що, про наявність оскаржуваної постанови він дізнався серпні 2024 року. Зокрема суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що 09 серпня 2024 року скаржником направлено клопотання до Біляївського ВДВС щодо здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, оскільки державним виконавцем не були враховані платежі, які на регулярній основі здійснювалися скаржником, на банківський рахунок стягувача у добровільному порядку на утримання дітей. Однак, після отримання клопотання державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості від 19 вересня 2024 року без врахування наданих скаржником квитанцій, тобто судом фактично підтверджено, що скаржник звернувся до суду зі скаргою майже через 35 днів, а не у десятиденний строк, як то визначено ст. 449 ЦПК України. Отже, строк для подання скарги на рішення державного виконавця скаржником пропущений без поважних причин, але суд, в порушення вимог ст. 449 ЦПК України прийняв до розгляду скаргу та ухвалив рішення, яким скаргу задовольнив.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.12.2024 року ОСОБА_2 , Біляївському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами отримав 29.12.2024 року та 21.11.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами отримала 26.02.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 просить, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що дії державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедева Євгенія Євгенійовича щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів в межах виконавчого провадження № 63858668 є протиправними, оскільки державний виконавець не врахував платежі, які були здійснені скаржником у період з листопада 2016 року по вересень 2020 року; ?оскаржувана постанова від 05 квітня 2024 року не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при розрахунку суми штрафу державний виконавець взяв до уваги період з листопада 2016 року, тоді як виконавчий лист № 521/18987/16-ц, що надійшов на примусове виконання до Біляївського ВДВС, був виданий лише 09 грудня 2020 року, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження № 63858668; виконавець не виконав зобов?язання щодо перерахунку заборгованості за період з січня 2020 року по липень 2023 року з урахуванням наданих скаржником квитанцій.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судову повістку-повідомлення отримав в особистому кабінеті Електронного суду 19.03.2025 року, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 судову повістку-повідомлення отримала в особистому кабінеті Електронного суду 19.03.2025 року, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_8 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 13.03.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, постановив витребувати у Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірені копії виконавчого провадження № 63858668 з виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2016 року за виконавчим листом № 521/18987/16-ц виданим 02.11.2020 року.

На виконання зазначеної ухвали суду від державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. надійшла копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 63858668 від 09.12.2020 року із зазначенням ідентифікатора доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме довідки про доходи ОСОБА_2 № 259 від 18.09.2024 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 , крім того, ОСОБА_1 просила суд закрити провадження по справі № 521/16700/24 та керуючись ч. 11 ст. 262 ЦПК України винести окрему ухвалу суду та направити її до відповідних органів для організації перевірки та прийняття рішення відповідно до ст. 214 КПК України, в обґрунтування кого зазначено, що на момент звернення представником скаржника ОСОБА_7 зі скаргою до Малиновського районного суду м. Одеси на дії державного виконавця, представник скаржника знав, що при розрахунку заборгованості державним виконавцем не встановлено і не враховано фактичного доходу, в наслідок чого невірно розрахована заборгованість ОСОБА_6 , що в подальшому, при винесенні постанови про накладення штрафу, обумовило використання неповних та неточних даних.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вичерпний перелік підстав для закриття апеляційного провадження у справі визначено положеннями ст. 362 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: 1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка немає процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Однак, заява про закриття провадження не містить доводів щодо наявності підстав для закриття провадження, визначених ст. 362 ЦПК України, такі обставини апеляційним судом також не встановлені, тому клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження не підлягає задоволенню.

Клопотання в частині приєднання до матеріалів справи доказів, а саме довідки про доходи ОСОБА_2 номер 259 від 18.09.2024 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 на підтвердження факту не врахування виконавцем фактичного доходу ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню з огляду на те, що вказані обставини не є предметом скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Постановляючи ухвалу від 31 жовтня 2024 року про задоволення скарги ОСОБА_2 на дії/бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем неправомірно відмовлено у врахуванні платежів зі сплати аліментів, здійснених на користь ОСОБА_3 на суму 26102,42 гривень та здійснено розрахунок заборгованості по аліментам без урахування зазначених банківських квитанцій на користь ОСОБА_3 за період з січня 2020 року по липень 2023 року, які були здійснені без позначки «аліменти» у призначенні платежу, проте вони здійснювалися на користь ОСОБА_3 на утримання дітей.

Щодо вимог скарги про здійснення перерахунку заборгованості ОСОБА_2 та зменшення її на суму платежів, нарахованих за період з листопада 2016 року по листопад 2020 року на загальну суму 173206,97 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість ОСОБА_2 по аліментам розрахована в тому числі і за період поза межами відкриття виконавчого провадження, тобто за період з листопада 2016 року по листопад 2020 року включно, та нараховано суму боргу у цей період у розмірі 173206,97 гривень. З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів вжиття заходів щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_2 у період до відкриття виконавчого провадження, а також враховуючи спільне проживання подружжя до розірвання шлюбу у вересні 2020 року, суд вважав вимоги скарги у цій частині такими, що підлягають до задоволення.

Щодо постанови державного виконавця від 05 квітня 2024 року, якою державний виконавець, зазначаючи про заборгованість зі сплати аліментів, сума якої перевищує суму відповідних платежів за три роки та станом на 28 березня 2024 року за розрахунками державного виконавця становила 530710,86 гривень, наклав на боржника штраф у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 265355,43 гривень. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 05 квітня 2024 року не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при розрахунку суми штрафу державний виконавець взяв до уваги період з листопада 2016 року, тоді як виконавчий лист №521/18987/16-ц, що надійшов на примусове виконання до Біляївського ВДВС, був виданий лише 02 листопада 2020 року, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження №63858668.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року по справі №521/18987/16-ц про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% мінімального прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 та кошти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% мінімального прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєвим Є.Є. від 09 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 6358668 з примусового виконання виконавчого листа № 521/18987/16-ц, виданого 02.11.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

Постановою головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05 квітня 2024 року на ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 50%, що складає 265355,43 гривень, у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму відповідних платежів за три роки, станом на 28.03.2024 року в розмірі 530710,86 гривень.

29 серпня 2024 року ОСОБА_2 , від імені якого діяв представник ОСОБА_7 було направлено клопотання до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, оскільки, державним виконавцем не були враховані платежі, які він на регулярній основі здійснював на банківський рахунок ОСОБА_3 у добровільному порядку на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення правовідносин, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення державним виконавцем оспорюваної постанови, строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

У пункті 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що достатньою підставою для винесення державним виконавцем постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів є встановлення факту наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, які обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012 (провадження № 14-37цс21) зазначила, що «положення абзацу третього частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VІІІ передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки. Тобто зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення. Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови від 19 грудня 2018 року про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 березня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, витребувано від Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копії матеріалів виконавчого провадження № 6358668 з виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2016 року за виконавчим листом № 521/18987/16-ц виданим 02.11.2020 року.

На виконання зазначеної ухвали суду Біляївським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано постанову про відкриття виконавчого провадження № 6358668 від 09.12.2020 року з ідентифікатором доступу, докази направлення даних на адвокатський запит та їх отримання адвокатом Числовською І.В.

Враховуючи, що відомості Автоматизованої системи виконавчого провадження є загальнодоступними та отримання інформації з загальнодоступних державних реєстрів не є отриманням нових доказів, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи розрахунок заборгованості по аліментам станом на 28.03.2024 року та надані скаржником адвокатський запит, докази направлення головним державним виконавцем ОСОБА_9 даних на адвокатський запит та їх отримання адвокатом ОСОБА_7 .

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця від 28.03.2024 року, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 31.11.2016 року по 28.03.2024 року становить 530710,86 грн.

Отже, заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що зумовила застосування до боржника штрафу, утворилася, як зазначено у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця від 28.03.2024 року за період з 31.11.2016 року по 28.03.2024 року, тобто за період як до відкриття виконавчого провадження, так і після.

Отже державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не враховані положення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28.03.2024 року вбачається, що державним виконавцем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів обчислюється за період з 31.11.2016 року по 28.03.2024 року і складає 530710,86 грн, проте, виконавчий лист №521/18987/16-ц виданий 02 листопада 2020 року надійшов до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 09 грудня 2020 року у зв`язку із чим було відкрито виконавче провадження №63858668. При цьому у вказаному розрахунку заборгованості зазначено, що ОСОБА_2 у період з грудня 2020 року по грудень 2021 року, з липня 2023 року по березень 2024 року сплачував аліменти, але у розмірі меншому ніж визначено.

Зазначені обставини свідчать про те, що факт існування у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів на час винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 05.04.2024 року у ВП № 6358668, розмір якої перевищує суму платежів за три роки відповідно, не підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 28.03.2024 року.

Таким чином, у державного виконавця на час винесення оспорюваної постанови були відсутні підстави для застосування до ОСОБА_2 штрафу, який передбачено частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оскільки при розрахунку суми штрафу державний виконавець взяв до уваги період з листопада 2016 року, тоді як виконавчий лист №521/18987/16-ц, що надійшов на примусове виконання до Біляївського ВДВС в грудні 2020 року, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження №63858668, тому постанова про накладення штрафу на ОСОБА_2 підлягає скасуванню.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що ухвала суду в частині визнання протиправними дії державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Є.Є. щодо нарахування в межах виконавчого провадження № 63858668 ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у період з листопада 2016 року по вересень 2020 року та зобов`язання в рамках виконавчого провадження №63858668 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження №63858668, зменшивши його на суму платежів, нарахованих за період з листопада 2016 року по листопад 2020 року на загальну суму 173206,97 гривень підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні скарги в цій частині.

Частиною першою статті 194 СК України у редакції, що діяла на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, було передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Законом № 2475-VIII до частини першої статті 194 СК України були внесені зміни і зазначена норма права викладена у такій новій редакції: «Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання».

Верховним Судом у постанові від 13 грудня 2021 року у справі № 2-3177-1/06 викладено висновок про те, що «Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 висловлено думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 пункту 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018).

З урахуванням наведених положень закону та рішень Конституційного Суду України наявні підстави для висновку, що державний виконавець зобов`язаний був застосувати саме ту правову норму, сформульовану в законі, яка була чинною на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії, зокрема й здійснення розрахунку розміру заборгованості за аліментами.».

Суд першої інстанції зазначаючи про те, що в матеріалах справи відсутні докази вжиття заходів щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_2 у період до відкриття виконавчого провадження не врахував положення статті 194 СК України у редакції, що діяла як на момент відкриття виконавчого провадження, так і під час здійснення 28.03.2024 року головним державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам. До пред`явлення до виконання виконавчого листа № 521/18987/16-ц, виданого 02.11.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у ОСОБА_2 існував обов`язок зі сплати аліментів, починаючи від дня пред`явлення позову.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року по справі №521/18987/16-ц про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей встановлено, що діти на даний час проживають з матір`ю та виховуюся матір`ю, та знаходиться на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем.

Зазначені обставини свідчать про те, що діти проживали разом із матір`ю ОСОБА_3 та перебували на її утриманні.

Слід зауважити, що звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_2 зазначає, що державним виконавцем не враховано здійснені ним платежі в рахунок сплати аліментів за січень, лютий, березень, квітень, липень 2020 року, в той же час вказує, що ОСОБА_2 проживав разом із ОСОБА_3 до вересня 2020 року, утримував дітей протягом цього періоду.

Вказані обставини свідчать про суперечливу позицію стягувача щодо вказаних правовідносин.

Одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопелю).

В основу доктрини venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) покладено принцип добросовісності.

З огляду на те, що ОСОБА_2 до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 до ухвалення Малиновським районним судом м. Одеси рішення від 30 вересня 2020 року про розірвання між ними шлюбу, утримання дітей, надані ОСОБА_2 виписки із банківського застосунку не доводить факт спільного проживання з відповідачем, а тому у суду були відсутні підстави для визнання протиправними дії державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича щодо нарахування в межах виконавчого провадження № 63858668 ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у період з листопада 2016 року по вересень 2020 року та зобов`язання державного виконавця в рамках виконавчого провадження №63858668 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 , зменшивши його на суму платежів, нарахованих за період з листопада 2016 року по листопад 2020 року на загальну суму 173206,97 гривень.

Дослідивши надані до матеріалів скарги банківські квитанції про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів, апеляційний суд, враховує, що наданими квитанціями підтверджується сплата ОСОБА_2 аліментів, про що зазначено в графі «коментар відправника», за період з січня 2020 року по липень 2023 року, а саме квитанціями: № 5P3C-7XCX-АХВВ-2B10 від 14.04.2023 на суму 4000 грн; № 8T5M-X9MA-17AA-48CE від 16.05.2023 на суму 1700 грн; № 8E3B-6Т97-4293-3Х7М від 16.05.2023 на суму 1700 грн; № 4851-154Р-0В93-Р502 від 16.05.2023 на суму 660 грн; № HB16-H00K-Т444-ТА58 від 18.06.2023 на суму 1700 грн; № 71KС-M79Х-К88Р-Р31E від 18.06.2023 на суму 1600 грн; № 1665-МЕР0-X558-39АВ від 18.06.2023 на суму 700 грн; № A66E-KC37-0EXA-4BH2 від 18.06.2023 на суму 240 грн; № 3X6Е-8K56-9МОК-ЕР1Н від 15.07.2023 на суму 1800 грн; № 078E-H015-9ТРВ-В48М від 15.07.2023 на суму 1400 грн; № 6М6H-36AB-5ТТ5-CА75 від 15.07.2023 на суму 1800 грн; № 8399-ЕТ33-65X5-55Р6 від 17.03.2022 на суму 700 грн та квитанція від 10.07.2020 року на суму 2515 без зазначення платежу. Отже зазначеними квитанціями підтверджено сплату ОСОБА_2 аліментів за період з січня 2020 року по липень 2023 року в загальному розмірі 20515 грн. Вказані платежі здійснювалися ОСОБА_2 у вказаний період зі сталою періодично.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає, що ухвала суду в частині зобов`язання державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. в рамках виконавчого провадження №63858668 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 з урахуванням платежів за період з січня 2020 року по липень 2023 року на суму 26102,42 гривень, підлягає зміні, шляхом зменшення суми платежів з 26102,42 гривень до 20515 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що скаржник невірно визначив відділ виконавчої служби по скарзі, а саме Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), як зацікавлену особу, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості з якого є загальнодоступними, а отримання інформації з загальнодосутних державних реєстрів не є отриманням нових доказів, вбачається, що за кодом ЄДРПОУ 38723891 зареєстровано Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), юридична особа зареєстрована 14.05.2013 року, тобто Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) одна і та саме юридична особа, тобто відбулися зміни в її назві.

Із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції процесуальні документи та судові повістки направлялися до електронного кабінету Електронного суду Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Отже судом першої інстанції справа розглянута за участю належного органу державної виконавчої служби.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що строк для подання скарги на рішення державного виконавця скаржником пропущений без поважних причин, але суд, в порушення вимог ст. 449 ЦПК України прийняв до розгляду скаргу та ухвалив рішення, яким скаргу задовольнив, апеляційний суд вважає такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Числовська І.В., в інтересах ОСОБА_2 , 26.08.2024 року звернулася із адвокатським запитом до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_2 22.08.2024 року укладено договір про надання правничої допомоги, у ОСОБА_2 відсутня інформація щодо підстав нарахування йому заборгованості в межах виконавчого провадження, та просила надати їй інформацію по ВП № 63858668.

На адвокатський запит ОСОБА_7 державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєв Є.Є. направив дані по ВП № 63858668 засобами електронної пошти, які ОСОБА_7 отримала 23 вересня 2024 року.

Зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця Числовська І.В., в інтересах ОСОБА_2 , звернулася 30.09.2024 року засобами поштового зв`язку, отже скарга подана у строк, передбачений ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Колегія суддів зауважує, що в матеріалах виконавчого провадження, яке міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні докази направлення державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Згардану І.М. копії постанови про накладення штрафу від 05.04.2024 року.

Доказів на спростування вказаних обставин ОСОБА_3 суду не надано.

Щодо вимог про постановлення окремої ухвали, колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

Згідно зі статтею 385 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Суд апеляційної інстанції не встановив таких порушень законодавства, які давали б підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі, у зв`язку з чим, вимоги про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про задоволення скарги в повному обсязі.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2024 року в частині визнання протиправними дії державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича щодо нарахування в межах виконавчого провадження № 63858668 ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у період з листопада 2016 року по вересень 2020 року та зобов`язання в рамках виконавчого провадження №63858668 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження №63858668, зменшивши його на суму платежів, нарахованих за період з листопада 2016 року по листопад 2020 року на загальну суму 173206,97 гривень скасуванню та в цій частині слід ухвалити нове судове рішення. У задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання протиправними дії державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича щодо нарахування в межах виконавчого провадження № 63858668 ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у період з листопада 2016 року по вересень 2020 року та зобов`язання державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 63858668 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження № 63858668, зменшивши його на суму платежів, нарахованих за період з листопада 2016 року по листопад 2020 року на загальну суму 173206,97 гривень відмовити. Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2024 року змінити, зменшивши суму платежів з 26102,42 гривень до 20515 грн. В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2024 року в частині визнання протиправними дії державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича щодо нарахування в межах виконавчого провадження № 63858668 ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у період з листопада 2016 року по вересень 2020 року та зобов`язання в рамках виконавчого провадження №63858668 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження №63858668, зменшивши його на суму платежів, нарахованих за період з листопада 2016 року по листопад 2020 року на загальну суму 173206,97 гривень скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання протиправними дії державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лебедєва Євгенія Євгенійовича щодо нарахування в межах виконавчого провадження № 63858668 ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у період з листопада 2016 року по вересень 2020 року та зобов`язання державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 63858668 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження № 63858668, зменшивши його на суму платежів, нарахованих за період з листопада 2016 року по листопад 2020 року на загальну суму 173206,97 гривень відмовити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2024 року змінити, зменшивши суму платежів з 26102,42 гривень до 20515 грн.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 травня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова