ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 2н-562/2009

провадження № 61-12225св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Пророка В. В.,

Сердюка В. В.,

учасники справи:

особа, яка звернулася зі скаргою на рішення державного виконавця (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головного державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Уварова Наталія Олександрівна,

заінтересована особа (стягувач) - Товариство з обмеженою

відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Негольшов Сергій Миколайович, на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області

від 4 серпня 2021 року, постановлену у складі судді Титова А. О., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, прийняту колегією у складі суддів Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

26 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою на рішення головного державного виконавця Артемівського відділу державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції

у Луганській області (правонаступником якого є Луганський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)) Уварова Н. О. (далі - державний виконавець Уварова Н. О.) у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, в якій просила:

- визнати неправомірними постанови державного виконавця Уварової Н. О.

від 28 лютого 2018 року про скасування процесуального документа, від 28 лютого 2018 року про передачу матеріалів виконавчого провадження, від 5 листопада

2019 року про прийняття виконавчого провадження до виконання, від 5 листопада

2019 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних, від 5 листопада 2019 року про арешт майна боржника, від 20 січня 2020 року про передачу матеріалів виконавчого провадження, від 22 січня 2020 року про прийняття виконавчого провадження до виконання, від 18 грудня 2020 року про арешт майна боржника,

від 18 грудня 2020 року про розшук майна боржника, від 18 грудня 2020 року

про арешт коштів боржника;

- зобов`язати начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) усунути порушення прав заявника скарги шляхом скасування зазначених постанов державного виконавця Уварової Н. О.;

- зобов`язати державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства

юстиції (м. Харків) Орлову Є. В., яка здійснює примусове виконання виконавчого провадження № НОМЕР_3, поновити порушене право заявника шляхом зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна боржника, зняття арешту

з автомобіля Seat (номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ) та з розрахункових рахунків боржника.

Скаргу обґрунтовано тим, що неправомірною постановою державного виконавця Уварової Н. О. від 28 лютого 2018 року у ВП № НОМЕР_3 про скасування процесуального документа скасовано як помилкову постанову державного виконавця Вельковського С. В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження.

В оскаржуваній постанові державного виконавця Уварової Н. О. від 28 лютого 2018 року не зазначено, в чому полягає незаконність постанови державного виконавця Вельковського С. В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження або безпідставність її винесення.

Заявник зазначає, що державний виконавець Уварова Н. О. не мала повноважень на скасування постанови державного виконавця Вельковського С. В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження, оскільки на 28 лютого

2018 року згідно із Законом України «Про виконавче провадження» такі повноваження надані начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а не головному державному виконавцю. Крім того, Артемівський відділ державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління у Луганській області не існував як установа (підрозділ) органу державної влади.

Вважаючи незаконною постанову державного виконавця Уварової Н. О.

від 28 лютого 2018 року, заявник зазначала про незаконність всіх наступних постанов цього державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 4 серпня

2021 року відмовлено у задоволенні скарги.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що державний виконавець Уварова Н. О. в період з 22 січня 2018 року до 20 квітня 2021 року виконувала обов`язки начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, що підтверджується наявними в матеріалах справи наказом Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 22 січня 2018 року № 92/К та наказом начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Виконуючий обов`язки начальника відділу Державної виконавчої служби (далі - ДВС) мала передбачені Законом

України «Про виконавче провадження» повноваження на перевірку виконавчих проваджень та скасування постанов державного виконавця, зокрема і постанови державного виконавця Артемівського відділу ДВС міста Луганська

Вельковського С. В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження.

Місцевий суд зазначив, що ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця Уварової Н. О. виключно з підстав відсутності в останньої повноважень для скасування постанови про закриття виконавчого провадження, тому, встановивши протилежне, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 4 серпня 2021 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального і процесуального справа.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обставин щодо погашення нею заборгованості за судовим наказом № 2н-562/2009.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Негольшов С. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 4 серпня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушення процесуального права, а саме:

- суди не врахували, що оскаржувана постанова від 22 лютого 2018 року винесена посадовою особою Артемівського відділу державної виконавчої служби

міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області, який припинений як юридична особа 26 квітня 2017 року;

- суди неправильно застосували до спірних правовідносин статтю 74 Закону України «Про виконавче провадження», яка надає право начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ. Неправильне застосування цієї норми права полягає у неврахуванні судами першої та апеляційної інстанцій того, що у постанові державного виконавця Уварової Н. О. від 28 лютого 2018 року не зазначено, яким вимогам закону суперечить постанова державного виконавця Вельковського С. В. від 25 грудня 2011 року;

- поза увагою судів залишилося те, що державний виконавець Уварова Н. О. скасувала постанову державного виконавця Вельковського С. В. від 25 грудня 2011 року, якою закінчено виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, після спливу більше шести років після її винесення, що є порушенням принципу правової визначеності;

- суди не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постанові

від 17 березня 2021 року у справі № 751/2946/18 (провадження № 61-152св20), щодо процесуального обов`язку суду належним чином дослідити подані сторонами докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у разі незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування.

Крім того, зазначає про:

- недослідження судами зібраних у справі доказів, зокрема інформації про виконавче провадження № НОМЕР_3, сформованої 19 травня 2021 року в Автоматизованій системі виконавчих проваджень;

- встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу - постанови державного виконавця Уварової Н. О., винесеної 28 лютого 2018 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, про скасування процесуального документа.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2023 року представникТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») Виссал В. В. подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив про безпідставність її доводів.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Підставою відкриття касаційного провадження були доводи заявника про:

- порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права;

- неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм

права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду

від 17 березня 2021 року у справі № 751/2946/18 (провадження № 61-152св20);

- недослідження судами зібраних у справі доказів та встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Суди встановили, що 18 серпня 2009 року Артемівський районний суд м. Луганська видав судовий наказ № 2н-562/2009 за заявою Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Універсал Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»,простягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за договором від 21 серпня

2008 року № 117-2008-2647 у розмірі 419 495,55 грн, судового збору

у розмірі 850 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів у розмірі 15 грн.

Державний виконавець Артемівського відділу ДВС міста Луганська

Вельковський С. В. постановою від 12 березня 2010 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання вказаного судового наказу.

25 грудня 2011 року державний виконавець Артемівського відділу ДВС міста Луганська Вельковський С. В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Наказом Міністерства юстиції України від 29 листопада 2016 року № 3503/5 утворено Луганський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, реорганізувавши шляхом злиття Артемівський відділ державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Жовтневий відділ державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Ленінський відділ державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Кам`янобрідський відділ державної виконавчої служби

міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Луганській області

від 22 січня 2018 року № 92/К виконання обов`язків начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з 22 січня 2018 року покладено на головного державного виконавця цього відділу ДВС Уварову Н. О.

28 лютого 2018 року постановою Уварової Н. О. скасовано постанову державного виконавця Артемівського відділу ДВС міста Луганська Вельковського С. В. про закінчення виконавчого провадження.

Позиція Верховного Суду, мотиви, якими керується суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження під час проведення виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Так, у статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 447 ЦПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Згідно з частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Пунктом 1 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), передбачено, що перевірити законність виконавчого провадження мають право, зокрема, начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Інструкції посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Пунктом 3 розділу ХІІ Інструкції передбачено, що перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби. Про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова.

Згідно з абзацом дев`ятим пункту 7 розділу ХІІ Інструкції, якщо посадовою особою, зазначеною в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні, в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується).

Керуючись положеннями абзацу другого частини третьої статті 74 Закону

України «Про виконавче провадження» та розділу ХІІ Інструкції, виключно начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, має право своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем.

Звертаючись з вказаною скаргою ОСОБА_1 вказувала, що в оскаржуваній постанові державного виконавця Уварової Н. О. від 28 лютого 2018 року не зазначено в чому полягає незаконність постанови державного виконавця Вельковського С. В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження або безпідставність її винесення.

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку,

ОСОБА_1 посилалась на неврахування місцевим судом підстави скарги щодо незазначення у постанові державного виконавця Уварової Н. О.

від 28 лютого 2018 року, які саме дії державного виконавця Артемівського відділу ДВС міста Луганська Вельковського С. В. під час винесення постанови

від 25 грудня 2011 року суперечать вимогам закону.

На думку заявника, за змістом частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» виключно встановлення обставин щодо суперечності дій державного виконавця вимогам закону є підставою скасування начальником відділу ДВС відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд, діючи у межах, визначених статтею 367 ЦПК України, зобов`язаний був усунути допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, повно та всесторонньо перевірити обставини справи, доводи та заперечення учасників, дослідити наявні у справі докази та вирішити скаргу по суті.

У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 751/2946/18 (провадження № 61-152св20), про неврахування якої зазначає заявник у касаційній скарзі, викладено висновок про те, що «належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у разі незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду».

Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги щодо неврахування місцевим судом підстави скарги про незазначення у постанові державного виконавця Уварової Н. О. від 28 лютого 2018 року, які дії державного виконавця Артемівського відділу ДВС міста Луганська Вельковського С. В. під час винесення постанови від 25 грудня 2011 року суперечать вимогам закону, не надав оцінки змісту оскаржуваної постанови від 28 лютого 2018 року та не перевірив, чи існували підстави для скасування постанови від 25 грудня 2011 року у розумінні частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові від 10 грудня 2024 року у справі № 755/7196/22

(провадження № 61-12242св23) Верховний Суд вказав про необхідність зазначення у постанові начальника відділу ДВС про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження порушень вимог закону, виявлених керівником органу державної виконавчої служби, які стали підставою для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, а також переліку дій, які необхідно провести державному виконавцю з метою усунення вказаних порушень, як цього вимагає частина третя статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції достатньою мірою не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження учасників насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

За таких обставин касаційна скарга частково є обґрунтованою, наведена заявником у цій частині підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1

частини другої статті 389 ЦПК України, щодо застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку, викладеного у постанові

від 17 березня 2021 року у справі № 751/2946/18 (провадження № 61-152св20),підтверджена під час касаційного провадження.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої

статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Під час нового розгляду справи суд має врахувати викладене, надати оцінку доводам апеляційної скарги щодо відповідності дій державного виконавця Уварової Н. О. приписам частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» і ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційний суд дійшов висновку про направлення справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Негольшов Сергій Миколайович, задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточноюі оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Пророк В. В. Сердюк