Справа № 161/3556/25
Провадження № 2/161/2070/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Лук`янчук О.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.04.2010 року по 16.11.2020 року. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебуваються на її утриманні. У зв`язку з погіршеним станом здоров`я ОСОБА_3 не працює. Відповідач добровільно надає кошти на утримання дітей в недостатньому розмірі та нерегулярно. ОСОБА_4 на праві приватної власності належить ряд нерухомого майна (шість земельних ділянок, два будинки для відпочинку, дві квартири та дві торгово-офісних будівлі) та транспортний засіб марки LEXUS GX460. Відповідач є фізичною особою-підприємцем та власником ПП «Укрпрод логіст», отримує дохід у значному розмірі.

З огляду на наведене, зважаючи на те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, позивач просить суд увалити рішення про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання двох дітей у розмірі 50 000 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

17 березня 2025 року на адресу суду надійшов відзив сторони відповідача, в якому представник відповідача заперечив позовні вимоги. Вказує, що відповідач з дня розірвання шлюбу не переставав забезпечувати коштами ОСОБА_3 , постійно підтримує зв`язок з дітьми. Позивачем не надано розрахунку витрат, виходячи з потреб дітей на щомісячне утримання. Обставини незадовільного стану здоров`я у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості працювати не підтвердженні належними доказами. Оцінка рівня доходу платника аліментів не входить до кола обставин, які підлягають встановленню при вирішенні спору щодо стягнення аліментів. На утриманні відповідача також перебувають його батьки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є особою І групи інвалідності, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є особою ІІІ групи інвалідності. ОСОБА_4 погоджується сплачувати кошти на утримання дітей в межах мінімального гарантованого законом розміру.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача вимоги заперечив частково, зазначив про можливість сплати відповідачем аліментів у розмірі 10000 грн. щомісяця. Надав пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позов. Додатково зазначив, що ОСОБА_4 окрім наявності у його власності нерухомого майна про яке позивач вказує у позові, несе значні витрати на його утримання (сплата податків, тощо).

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновків про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.04.2010 року по 16.11.2020 року (а.с.6-8).

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,10), які проживають з позивачем, що не заперечується сторонами (а.с.11-13).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому у частині другій статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні , дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Під час судового розгляду не встановлено обставин щодо поганого стану здоров`я дітей. Позивач доказів протилежного суду не надала.

Крім того, суд зауважує, що заявлений розмір аліментів не підтверджений належними доказами з боку сторони позивача. Долучена до матеріалів справи виписка з карткового рахунку ОСОБА_3 містить відомості про всі витрати позивача, з яких не можливо чітко встановити яку суму коштів на кожну дитину позивач витрачає щомісячно, що позбавляє суд співставити розмір цих витрат із заявленим розміром аліментів.

Наявність обставин погіршення стану здоров`я, які перешкоджають можливості працевлаштування та виконання трудових обов`язків також належним чином не доведено (долучена копія консультаційного висновку ревматолога та ультразвукового дослідження зап`ястного суглобу відомостей такого характеру не містять).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є особою працездатного віку, отримує стабільний дохід.

Відповідач є фізичною особою-підприємцем та власником ПП «Укрпрод логіст» (а.с.23-25).

ОСОБА_4 на праві приватної власності належить ряд нерухомого майна (шість земельних ділянок, два будинки для відпочинку, дві квартири та дві торгово-офісних будівлі (а.с.26-29).

В сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та зобов`язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її.

Суд вбачає за необхідне зазначити, що твердження відповідача про перебування на його утриманні батьків пенсійного віку (що є особами з інвалідністю І та ІІ групи) не підтверджене належними та достатніми доказами (доказів систематичного щомісячного утримання не надано).

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є, зокрема, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Відтак, потреба у матеріальній допомозі ставиться в залежність від розміру державного утримання і від прожиткового мінімуму.

Крім того, необхідність утримувати інших осіб не виключає обов`язку відповідача як батька надавати рівноцінну матеріальну допомогу неповнолітнім дітям, які її потребують. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання інших осіб порівняно з ними.

Суд також зауважує, що сторонами не надано відомостей про доходи ОСОБА_4 , внаслідок чого, суд позбавлений можливості оцінити співвідношення заявленого розміру аліментів та поточних витрат відповідача в грошовому виражені.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі наведеного, враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, їх вік, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача та його матеріальне становище, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у сумі 10 000 грн., але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного фізичного та соціального розвитку дітей, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні.

Крім того, вказаний розмір аліментів може стабільно, гарантовано та вчасно сплачуватись відповідачем, що спрямовано на уникнення наявності заборгованостей з боку платника аліментів.

При зменшенні розміру аліментів судом враховано встановлений СК України обов`язок обох батьків утримувати дитину.

Суд наголошує, що аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розгляду, та не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів.

Крім того, позивач не позбавлена права у разі зміни матеріального становища сторін збільшити визначений судом розмір аліментів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Нормами ч.ч.2, 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат,необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані: копія договору про надання правничої допомоги №4 від 14.02.2025 року та копія квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 14.02.2025 року на суму 8000 грн.

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних (позовні заяви щодо стягнення аліментів є типовими за своїм характером).

Крім того, послуги надані адвокатом не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.

З огляду на часткове задоволення позову, обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, цінами на ринку адвокатських послуг, тривалість судового розгляду, суд дійшов висновків про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1600 грн. (10 000 грн. х 8 000 грн./50 000 грн.), що відповідатиме обсягу наданих послуг, вимогам розумності та справедливості.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 255, 268, 430 ЦПК України, статтями 180, 181 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів , - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 лютого 2025 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 травня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк