Справа № 1309/9120/12
УХВАЛА

23 травня 2025 рокуЗалізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

за участю секретаря судового засідання Чайко А.В.

представників суб`єкта оскарження Семен І.Р., Матолича А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, боржник - ОСОБА_2 ,

встановив:

23.10.2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Залізничного районного суду м.Львова зі скаргою на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерстваюстиції Бабини Ю.В. та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Ю.Р., в якій просив:

- визнати дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю.Р. (інших посадових осіб) щодо виконання доленосного рішення суду у справі №1309/9120/12 про забезпечення відновлення порушених прав стягувача щодо участі батька в спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах ВП №70201785 неправомірними. А з огляду на тривале і повне ігнорування зазначеними особами постанови Верховного Суду від 08.03.2023 року у справі №1309/9120/12 (провадження №61-4339 св 22), та постанови Львівського апеляційного суду від 19.09.2024 року у справі №1309/9120/12 (провадження №22-ц/811/674/24), такі їх дії можуть мати на меті умисне приховування недоліків в своїй роботі та ігнорування реальної потреби цільової підтримки дитини, яка вочевидь проявляла ознаки відчуження щодо одного з батьків;

- скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю.Р. від 15.10.2024/В-12 №88528 щодо виконання доленосного рішення суду у справі №1309/9120/12 в межах ВП №70201785, як таку, що не відповідає своєчасному і повному вжиттю дієвих заходів щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про забезпечення участі батька в спілкуванні з дитиною згідно постанови, що 08.03.2023 року виніс Верховний Суд у справі №1309/9120/12 (провадження № 61- 4339 св 22), а також постанови, що 19.09.2024 року виніс Львівський апеляційний суд у справі №1309/9120/12 (провадження № 22-ц/811/674/24);

- зобов?язати державного виконавця Мельника Юрія Романовича (іншу посадову особу) усунути вказані порушення його прав шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП №70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та з наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження до одного з батьків та потребу цільової підтримки дитини;

- визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Управління Бабини Ю.В. (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП №70201785 щодо долучення до вжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання постанови, що 08.03.2023 року виніс Верховний Суд у справі №1309/9120/12 (провадження №61-4339 св 22), а також постанови, що 19.09.2024 року виніс Львівський апеляційний суд у справі № 1309/9120/12 (провадження № 22-ц/811/674/24);

- зобов?язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Ю.В. (інших посадових осіб) вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, та з метою виправлення недоліків в роботі державних виконавців (інших посадових осіб) утворити виконавчу групу щодо реальної потреби цільової підтримки дитини, яка вочевидь, проявляла ознаки відчуження до одного з батьків;

- в повноті дослідити інші фактори 10 річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі №1309/9120/12, та здійснити оцінку дотримання найкращих інтересів дитини, яка вочевидь, проявляє ознаки відчуження до одного з батьків та потребує цільової підтримки.

Скарга мотивована тим, що 20.01.2013 року він отримав доленосне рішення Залізничного районного суду м.Львова №1309/9120/12, що зобов`язало ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та зустрічах з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: щотижнево з 18.00 год п`ятниці до 21.00 год суботи за місцем проживання батька; щотижнево з 18.00 год до 21.00 год середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком. Вказане судове рішення знаходилося на виконанні у різних виконавчих службах м. Львова. У рішенні від 07.10.2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) Європейський суд з прав людини зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Також 08.03.2023 року у справі № 1309/9120/12 Верховний Суд зобов`язав Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова у справі №1309/9120/12 про контакт дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , що в межах виконавчого провадження № 70201785 від 03.11.2022 перебуває на примусовому виконанні державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю.Р. Однак в середу 23 жовтня 2024 року з 18.00 год до 21.00 год державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Ю.Р. жодні заходи примусового виконання рішення №1309/9120/12 в межах ВП № 70201785 щодо спільної прогулянки батька з дитиною не вчиняв, а Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. стратегію виконання рішення №1309/9120/12 не розробляло. Зазначає, що протягом десяти років державні виконавці Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції заходи примусового виконання в значущому і доленосному рішенні № 1309/9120/12 щодо відновлення порушених прав батька про участь у вихованні та спілкуванні з донькою, зводять лише до «повідомлень про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником». З врахуванням наведеного просить скаргу задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 20.12.2024 року вказану скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною і повернуто заявнику.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15.04.2025 року апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 20.12.2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01.05.2025 року скаргу залишено без руху, а 06.05.2025 року ОСОБА_1 подано суду заяву на виконання вимог вказаної ухвали суду.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 07.05.2025 року дану скаргу прийнято до розгляду, яку призначено на 19.05.2025 року.

12.05.2025 року представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлішевська В.В. подала відзив на скаргу, в якому зазначила, що згідно Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України до повноважень начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не входить контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Здійснювати контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями має право начальник Відділу.

12.05.2025 року ОСОБА_1 подав суду відповідь на відзив, в якому не погоджується з доводами відзиву, вважає такі безпідставними, такими що суперечать ряду рішень у даній справі, зокрема, постанові Львівського апеляційного суду від 17.09.2024 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24).

В судовому засіданні 19.05.2025 року представники Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семен І.Р. і Матолич А.М. проти задоволення скарги заперечили, посилаючись на викладені у відзиві мотиви.

Заявник ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, а натомість подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, що суд вважає за можливе з огляду на положення ч.3 ст.211 ЦПК України.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельник Ю.Р. та боржникОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, проте, їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги по суті відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представників Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, дослідивши матеріали скарги, перевіривши дані автоматизованої системи виконавчого провадження щодо виконавчого провадження №70201785, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці до 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

На виконання зазначеного рішення 02.02.2021 року старшим державним виконавцем Личаківського ВДВС у м.Львові винесено постанову ВП № 64347922 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1309/9120/12 відповідно до рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 року.

Постановою від 10.02.2021 року №3 про передачу виконавчого провадження в.о. заступника начальника ЗМРУ МЮ м.Львів та постановою від 16.02.2021 року ВП №64347922 державного виконавця Личаківського ВДВС у м.Львові передано на виконання до Сихівського ВДВС у м.Львові.

У рішенні від 07.10.2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) Європейський суд з прав людини зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником.

Також, у вказаному рішенні від 07.10.2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).

З 03.11.2022 року виконавче провадження № 1309/9120/12 перебуває на виконанні у Шевченківському ВДВС м.Львова.

08.03.2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св 22) ухвалив зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 року на час розгляду скарги ОСОБА_1 у суді не виконано.

Звертаючись із скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця у даному провадженні ОСОБА_1 , як стягувач у виконавчому провадженні, свої доводи фактично зводить до того, що судові рішення у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св 22) про контакт дитини з батьком, ігноруються, заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання такого не розроблені. Звертає увагу на тривалість розгляду справ та кількість поданих заяв відповідних суб`єктам та скарг на їх дії та бездіяльність.

Водночас скаржник вказує, що дана скарга подана з підстав відсутності виконання рішення у справі №1309/9120/12 в середу 23.10.2024 року, оскільки державним виконавцемне вжито жодних заходів для примусового виконання рішення щодо спільної прогулянки батька з дитиною в цей день.

Суд виходить з того, що забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).

У справі «Вишняков проти України» (рішення від 24 липня 2018 року) ЄСПЛ зазначено, що відсутність механізмів добровільного виконання суттєво зменшила можливості співпраці з тим із батьків, хто чинить перешкоди. Хоча слід визнати, що перевага завжди надається добровільному виконанню. Суд зазначає, що незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити у відповідних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів. Однак жодні примусові заходи також не були застосовані. Державний виконавець мав право накладати штрафи та вносити подання про притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення суду, але з невідомих причин не скористався цими повноваженнями.

Адекватність вжитих заходів має оцінюватись оперативністю їхнього виконання, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин між дитиною та тим із батьків, хто з нею не проживає; не можна виключати застосування санкцій у випадку неправомірної поведінки того з батьків, з яким проживають діти (див. рішення у справах «Пріцция проти Угорщини», заява № 20255/12, пункти 36 та 37, від 11 червня 2013 року, з подальшими посиланнями; а також «Феррарі проти Румунії», заява № 1714/10, пункт 49, від 28 квітня 2015 року).

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Згідно із ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Разом з тим, у матеріалах скарги і документах автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні будь-які докази того, що державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельником Ю.Р. 23.10.2024 року вживались заходи для примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року у справі №1309/9120/12 щодо спільної прогулянки батька з дитиною в цей день, не надано жодних доказів неможливості виконання судового рішення в цій частині, а тому вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. щодо невжиття у виконавчому провадженні №70201785 заходів примусового виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 року у справі №1309/9120/12 в частині спільної прогулянки батька з дитиною в середу 23.10.2024 року і зобов`язання усунути вказане порушення підлягають до задоволення.

Водночас суд відхиляє доводи скаржника про незаконність і необхідність скасування вимоги державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. від 15.10.2024 року / В-12 №88528, оскільки такою проінформовано боржника ОСОБА_2 про примусове виконання рішення суду 18.11.2024 року, зобов`язано належним чином виконати рішення суду і з`явитися із дитиною у визначеному місці та час, а також роз`яснено відповідальність за невиконання рішення і законних вимог державного виконавця боржником, а відтак за своїм змістом ця вимога відповідає наведеному правовому регулюванню виконання рішення про встановлення побачення з дитиною.

Також скаржником не наведено переконливих доводів про порушення його прав вказаною вимогою, а її складання і надсилання сторонам виконавчого провадження саме по собі не може свідчити про підміну цією вимогою стратегії примусового виконання рішення, на що покликається ОСОБА_1 , зміст вимоги від 15.10.2024 року також не вказує на це.

Крім того, під час розгляду скарги не знайшли об`єктивного підтвердження доводи ОСОБА_1 саме про умисне приховування державним виконавцем недоліків у своїй роботі тими чи іншими діями або бездіяльністю.

Суд також зауважує, що протягом 2024 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду зі скаргами на дії/бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб виконавчої служби.

Так, ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 19.02.2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та посадової особи Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції відмовлено .

17.09.2024 року Львівський апеляційний суд, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вищевказану ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року, виніс постанову, у якій постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково;

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково;

визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Мельника Ю.Р. щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП №70201785 та виконання судового рішення в межах ВП №70201785 у розумні строки вцілому та зобов`язати державного виконавця Мельника Ю.Р. усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП №70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати бездіяльність першої заступниці начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), представниці Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Бабини Юлії Василівни щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП №70201785;

зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) в особі першої заступниці Бабиної Юлії Василівни та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12;

в задоволенні решти скарги відмовити.

Постановою Верховного Суду від 18.11.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на постанову Львівського апеляційного суду від 17.09.2024 року та касаційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на постанову Львівського апеляційного суду від 17.09.2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та посадової особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник ОСОБА_2 .

Таким чином, постанова Львівського апеляційного суду від 17.09.2024 року набрала законної сили.

Також, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2024 року постановлено:

скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Ільців Н.Й. - задовольнити частково;

визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю.Р. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 неправомірною;

зобов`язати державного виконавця Мельника Ю.Р. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12;

визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління Бабини Ю.В. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 неправомірною;

зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Ю.В. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.

в решті вимог скарги відмовити.

Таким чином, вищевказаними судовими рішеннями вже визнано бездіяльність державного виконавця і Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо вжиття дієвих заходів із розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП №70201785 та виконання судового рішення в межах ВП №70201785 у розумні строки вцілому та зобов`язано державного виконавця і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції усунути вказані порушення із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження, а також, негайно вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.

Як убачається зі змісту даної скарги ОСОБА_1 фактично вдруге звертається до суду з аналогічними вимогами щодо зобов`язання державного виконавця і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції на виконання постанови Верховного Суду від 08.03.2023 року вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року у справі № 1309/9120/12.

Суд не вбачає правових підстав вдруге зобов`язувати державного виконавця та інших осіб виконавчої служби вчиняти вищевказані дії, оскільки вказані судові рішення після набрання ними законної сили мають в обов`язковому порядку виконані всіма посадовими особами державної виконавчої служби, а перегляд уже вирішених вимог ОСОБА_1 суперечив би принципу правової визначеності, що включає в себе принцип res judicata, що означає остаточність та незмінність судових рішень.

Щодо вимоги про зобов`язання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Управління з метою виправлення недоліків у роботі державних виконавців утворити виконавчу групу, то суд, вирішуючи таку, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Частиною 4 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 1-3 Розділу IV Інструкції з організації примусового виконання, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, за наявності обставин, визначених частиною першою статті 25 Закону, при органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких входять державні виконавці одного або кількох органів державної виконавчої служби.

Виконавча група може бути утворена за рішенням: директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - при будь-якому органі державної виконавчої служби з числа державних виконавців будь-якого органу державної виконавчої служби; начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - з державних виконавців цього відділу; начальника управління забезпечення примусового виконання рішень - з державних виконавців підпорядкованих органів державної виконавчої служби; начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - з державних виконавців цього відділу; начальника відділу державної виконавчої служби - з державних виконавців цього відділу.

Особа, яка приймає рішення про утворення виконавчої групи, виносить про це вмотивовану постанову.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Беручи до уваги, що повноваження посадових осіб, які відповідно до законодавства наділені правом створення виконавчої групи, за своєю правовою природою є дискреційними, тому вищевказана вимога про створення виконавчої групи задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12, суд зазначає, що до повноважень начальника Управління не входить контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Так, відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежним, керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначених у статті 6 цього Закону, в порядку, встановленому МЮ України.

Відповідно до ст.6 зазначеного вище Закону систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені МЮ України в установленому законодавством порядку.

Відтак, державні виконавці, в тому числі, Шевченківського ВДВС у м.Львові під час здійснення професійної діяльності є незалежними, контроль за діяльністю державних виконавців здійснюється органами примусового виконання рішень, у відповідності до ст.5, 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Отже, до повноважень начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не належить здійснення контролю за діяльністю державних виконавців, в тому числі, щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 року у справі № 1309/9120/12, а тому скарга в частині цих вимог задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.450, 451 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, боржник - ОСОБА_2 ,- задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича щодо невжиття у виконавчому провадженні №70201785 заходів примусового виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 року у справі № 1309/9120/12 в частині спільної прогулянки батька з дитиною в середу 23.10.2024 року.

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича усунути вказане порушення шляхом якнайшвидшого вжиття у межах виконавчого провадження №70201785 заходів примусового виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 року у справі №1309/9120/12 щодо прогулянки батька з дитиною в середу 23.10.2024 року.

В решті вимог скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 28.05.2025 року.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний