Справа № 465/9390/24
Провадження 2/465/818/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2025 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді Кушнір Б.Б., з участю секретаря Швед О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Українська страхова група», ОСОБА_2 , про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 (далі також позивач ), адвокат Конюшко Д.Б., звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому після подання заяви про зміну (уточнення) розміру позовних вимог просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Українська страхова група» (далі також ПАТ «СК «УСГ», страхова компанія) на користь ОСОБА_1 несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 98 831,75 грн.; стягнути з ОСОБА_2 (далі також відповідач 2) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат у розмірі 16 922,40 гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.09.2023 о 08:48 год. на регульованому перехресті вул. Кульпарківська вул. Перфецького у м.Львові, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , під час здійснення повороту ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, не дала дорогу автомобілю «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , який в свою чергу, керуючи вищевказаним транспортним засобом перевищив допустиму швидкість. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2024 у справі №465/8232/23 встановлена вина ОСОБА_2 у даному ДТП. В свою чергу, вина ОСОБА_1 у даному ДТП була також встановлена постановою Франківського районного суду м. Львова від 04.06.2024 у справі №465/1258/24.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «УСГ» відповідно до полісу № 215189812 обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності 160 000 грн., тому з огляду на наявність вини обох водіїв у настанні ДТП, ПАТ «СК «УСГ» здійснено розрахунок та виплачено лише частину належного розміру страхового відшкодування у розмірі 135 884,06 гривень.

У відповідності до Звіту №461/24 від 22 лютого 2024 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 склала 919 596,79 грн., ринкова вартість вказаного транспортного засобу на момент ДТП складала 662 193,00 грн.

Таким чином, транспортний засіб було визнано фізично знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищила вартість транспортного засобу до ДТП.

Відтак, різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП склала: 662 193,00 грн. (вартість транспортного засобу до ДТП) 192 761,37 грн. (вартість транспортного засобу у пошкодженому стані) = 469 431,63 гривень.

Оскільки наявна вина обох водіїв, вказаний розмір заподіяної шкоди, підлягає поділу: 469 431,63 грн. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП) / 2 = 234 715,81 гривень.

Додатково цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована і за Договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу №97-1309-23-00698 від 16.06.2023 з лімітом відповідальності 100 000,00 гривень.

Відтак, у дійсності сукупний ліміт відповідальності Відповідача-1 становить не 160 000,00 грн., а 260 000,00 гривень.

Отже, на думку позивача, з ПАТ «СК «УСГ» на користь позивача підлягає відшкодуванню несплачена частина страхового відшкодування у розмірі: 234 715,81 грн. (належний розмір страхового відшкодування) 135 884,06 грн. (сплачене страхове відшкодування) = 98 831,75 гривень.

Також просить стягнути моральну шкоду, завдану протиправними діями ОСОБА_2 , внаслідок яких було пошкоджено автомобіль «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 , який був основним засобом для пересування, внаслідок чого позивач зазнав душевних страждань, що негативно вплинуло на його моральний стан. Тому моральну шкоду оцінює у розмірі 10 000 грн., яку просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 20.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з викликом сторін.

Ухвалою суду 18.02.2025 клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Ухвалою суду від 20.02.2025 розгляд даної цивільної справи відкладено та про дату, час та місце проведення наступного засідання повідомлено сторін.

03.03.2025 на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача ПАТ «СК «УСГ», у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог посилаючись на те, що до ПАТ «СК «УСГ» звернулась ОСОБА_2 із заявою про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування від 19.09.2023 та надала пояснення щодо обставин ДТП від 19.09.2023. Після того, до ПАТ «СК «УСГ» звернувся позивач з повідомленням про ДТП та із заявою від 20.11.2023. Транспортний засіб «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 було оглянуто, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 28.11.2023. На замовлення ПАТ «СК «УСГ» 05.02.2024 ТОВ «Едак» складено звіт №150304 про оцінку колісного транспортного засобу «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 , та згідно якого вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без ПДВ становить 271 768,03 гривень. 24.04.2024 ПАТ «СК «УСГ» складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт №ПСЦВ-4651 та виплатило позивачу 135 884,06 грн., оскільки позивач також є винним у ДТП, яке мало місце 14.09.2022, тому позивачу виплачено 50 % суми страхового відшкодування (271 768,03 грн. /2 = 135 884,06 грн.). Зазначають, що транспортний засіб «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 не є фізично знищеним, а оцінювач у звіті №461/24 від 22.02.2024, що виконаний на замовлення позивача, при проведені оцінки порушив принципи, методичні підходи та методи оціночних процедур, тому такий є недостовірний та таким, що проведений з порушенням методичних підходів в оцінці розміру матеріального збитку. Також зазначає, що ПАТ «СК «УСГ» немає підстав для компенсації витрат за проведення експертизи, оскільки позивач не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру збитків, а провести експертизу це вибір позивача та його особисті витрати. Крім цього, ПАТ «СК «УСГ» вважає, що сума гонорару адвоката в розмірі 10 000 грн. є значно завищеною, безпідставною та не може підлягати стягнення з ПАТ «СК «УСГ». З огляду на наведене, просить відмовити у задоволенні позивних вимог в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог.

Від відповідача ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не надійшов, як і не находив на адресу суду й відповідь на відзив ОСОБА_1

17.03.2025 представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав через канцелярію суду заяву про зміну (уточнення) розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 18.03.2025 заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Конюшка Д.Б., в порядку ст.49 ЦПК України про зміну (уточнення) розміру позовних вимог прийнято до розгляду.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, натомість представник позивача з використання сервісу «Електронний суд» подав заяву, згідно якої просив провести судове засідання у справі за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги у відповідності до заяви про зміну (уточнення) розміру позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання повторно не з`явилася, втім її представник подав через канцелярію суду заяву, згідно якої просив проводити судове засідання без його та участі ОСОБА_2 . Щодо задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування з ПАТ «СК «УСГ» не заперечують, а щодо стягнення з ОСОБА_2 на корить позивача моральної шкоди заперечують та просять відмовити у задоволенні даної позовної вимоги в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, що 14.09.2023 о 08:48 год. на регульованому перехресті вул. Кульпарківська вул. Перфецького у м.Львові, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали технічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

Згідно з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 зареєстрованого 04.09.2019, транспортний засіб марки «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 , належить позивачу на праві власності.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2024 у справі №465/8232/23 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2024 у справі №465/1258/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року по справі № 927/623/18 зазначено, що закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Закриття адміністративного провадження внаслідок закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, факт винуватості як водія ОСОБА_2 , так і водія ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригодиза їх участю, що мало місце 14.09.2023 о 08:48 год. на регульованому перехресті вул. Кульпарківська вул. Перфецького у м.Львові, є встановленою та не підлягає доказуванню.

У відповідності до витягу з ЦБД МТСБУ щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.09.2023 цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена полісом № 215189812 у ПАТ «СК «УСГ».

Додатково цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована і за Договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу №97-1309-23-00698 від 16.06.2023 з лімітом відповідальності 100 000,00 гривень.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень.

За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктами 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України).

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, у статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 9.4. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2019 року у справі №501/212/17 (провадження №61-30734св18) вказано, що потерпілий, в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має на це право, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу (ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку із визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснено у пунктах 16, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з пунктом 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №14-176цс18 відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Так, 19.09.2023 відповідач ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 19.09.2023.

20.11.2023 представник позивача звернувся до ПАТ «СК «УСГ» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату від 20.11.2023.

На виконання вимог п.34.2 ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представником ПАТ «СК «УСГ» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення представника позивача про дорожньо-транспортну пригоду було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено протокол огляду транспортного засобу, який підписаний позивачем, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 28.11.2023.

Заперечення щодо неправомірних дій представника страховика під час огляду пошкодженого транспортного засобу та визначення розміру страхового відшкодування зі сторони позивача страховику не пред`являлись.

Згідно звіту №150304 про оцінку колісного транспортного засобу від 05.02.2024 здійсненого на замовлення ТОВ «Едак», виконавець звіту ФОП « ОСОБА_3 », згідно якого вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без ПДВ становить 271 768,03 гривень.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 24.04.2024 та страхового акту №ПСЦВ-4651 від 24.04.2024, складеного ПАТ «СК «УСГ», дорожньо-транспортна пригода кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі 135 884,06 гривень, що підтверджується платіжним документом №2 від 24.04.2024 АТ «УКРСИББАНК».

Натомість, про оцінку автомобіля "Ford Mustang" реєстраційний номер НОМЕР_2 від 22.02.2024, який виконано ТзОВ АК «ЕКСПЕРТ-СЕРВІС» за замовленням ОСОБА_1 , до якого вартість матеріального збитку автомобіля «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 662 193 грн., ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 складає 192 761,37 грн. та ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані «Ford Mustang» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 становить 662 193 гривень.

Доказів того, що позивач не погоджувався з сумою страхового відшкодування, чи звертався до страховика з проханням переглянути розмір страхового відшкодування з врахуванням звіту №461/24 від 22.02.2024, який виконано ТзОВ АК «ЕКСПЕРТ-СЕРВІС» за замовленням ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, як і доказів того, що ПАТ «СК «УСГ» надавав йому відповідь про відмову у розгляді такого прохання.

Суд також не погоджується з доводами позивача про врахування при визначенні розміру шкоди лише на підставі звіту №461/24 від 22.02.2024, який виконано ТзОВ АК «ЕКСПЕРТ-СЕРВІС» за замовленням ОСОБА_1 , оскільки страхового компанією також була проведена оцінка розміру шкоди, з якою позивач фактично погодився, отримавши страхове відшкодування в сумі 135 884,06 гривень.

Однак, суд вважає, що в даному випадку у позивача були відсутні законні підстави для проведення оцінки із власної ініціативи та, на думку суду, страховою компанією в межах закону були вжиті заходи, спрямовані на належне виконання вимог договору та виплату відповідної суми страхового відшкодування, зазначена сума відповідачем була виплачена.

Крім того, врахування лише одного звіту призведе до однобічного розгляду справи, без врахування істотних обставин, які необхідні для вирішення даної справи з врахуванням усіх положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові від 6 липня 2018 року по справі № 924/675/17 Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 21 грудня 2020 року №911/286/20, від 13.03.3018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17.

Відповідно до пункту 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 року №1335/5/1159 (далі також Методика) вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту (Свр) КТЗ не менша за його ринкову вартість (С); б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості (ВТВ) не менша за ринкову вартість КТЗ за умови, що Свр ? С, в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 79, 80 ЦПК України).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст.106 ЦПК України).

Згідно зі ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» передбачено, що у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Враховуючи п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», суд обирає серед наданих варіантів той, який більш реальний та об`єктивний, не суперечить вимогам чинного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Тому, слід вважати, що стороною позивача не подано до суду висновку експерта з питань визначення вартості відновлювального ремонту (збитків) та поданий позивачем письмовий доказ (звіт) не слід вважати рівноцінним висновку експерта.

Також сторона позивача не скористалися своїм правом на подання клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, з метою визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, якщо не згідна із звітом №150304 про оцінку колісного транспортного засобу від 05.02.2024, який було долучено до відзиву на позов.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювач повинен дотримуватися під час здійснення оціночної діяльності вимог цього Закону та нормативно-правових актів з оцінки майна.

При цьому, звіт №461/24 від 22.02.2024, який виконано ТзОВ АК «ЕКСПЕРТ-СЕРВІС» за замовленням ОСОБА_1 є неповним та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки долучено до даного звіту акт огляду транспортного засобу №9265, в якому зазначено дві дати огляду із виправленнями, відсутні дані щодо пробігу (км/миль) автомобіля, зазначено відмінні та додаткові пошкодження транспортного засобу порівняно із протоколом огляду транспортного засобу від 28.11.2023, а також не зазначено, хто склав такий акт (відсутні ПІП) та відсутній у такому акті підпис та ПІП власника (довіреної особи).

Водночас стороною позивача висновки у звіті №150304 про оцінку колісного транспортного засобу від 05.02.2024 страхової компанії також не спростовано.

Крім цього, позивачем та його представником не надано доказів щодо фактичного понесення витрат щодо ремонту автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 .

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження підставності позовних вимог про стягнення завданої в ДТП шкоди в повному обсязі до страховика, який розрахував та провів виплату страхового відшкодування з дотриманням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на наведене, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що в частині позовних вимог позивача про стягнення коштів із відповідача ПАТ «СК «УСГ» слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10 000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову».

Так, позивач звертаючись до суду з даним позов не долучив жодного доказу на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, а саме покликання, що йому завдано моральної шкоди, не може бути підставою для її стягнення.

З огляду на викладене, звертаючись до суду з позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди саме внаслідок незаконних дій відповідача ОСОБА_2 , на які він посилався у позовній заяві, обґрунтовуючи моральну шкоду, а також враховуючи те, що була вина обох водій у ДТП, в тому числі і позивача, отже така вимога не підлягає до відшукування позивачу.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 81, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Українська страхова група», ОСОБА_2 , про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Українська страхова група», Код , місцезнаходження: м. Київ, вул. Федорова Iвана, буд. 32, ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 02.06.2025.

Суддя Кушнір Б.Б.