Справа № 752/2167/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Джуги С. Д., Кожух О. А.

з участю секретаря Гусоньки З. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Борисов Ігор Вікторович, на рішення Берегівського районного суду від 14 грудня 2023 року, ухвалене суддею Фейір О. О., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_2 пред`явив позов до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги мотивував тим, що 16 травня 2019 року між сторонами було укладений договір позики, у відповідності до п. 1 якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути позику та сплатити відсотки на визначених цим Договором умовах та у визначені строки.

Умовами п. 2 та п. 3 договору передбачено, що позика передається готівкою безпосередньо при підписанні сторонами даного договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в строк до 31 серпня 2019 року.

У пункті 9 договору сторони також обумовили, що підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним позики від позикодавця. Належним чином підписаний договорів є доказом передання грошей від позикодавця до позичальника.

Отже, факт передачі грошових коштів належним чином підтверджений підписом позичальника, проставленим ним у договорі.

Станом на момент звернення до суду з даним позовом відповідач ОСОБА_1 свого обов`язку щодо повернення грошових коштів не виконав, тим самим порушив умови укладеного договору. Відтак, позивач просить стягнути борг в розмірі 25 000 доларів США у судовому порядку (Т.1 а.с.1-4).

09 грудня 2021 року позивач ОСОБА_2 подав заяву про зміну предмету позову, мотивуючи її тим, що відповідач за умовами договору взяв на себе зобов`язання повернути не тільки суму боргу у строк до 31.08.2019 року, а й сплатити відсотки за користування позикою в розмірі 1,5 % за кожен місяць користування позикою (п.3,4,5 договору позики). Отже, позивач остаточно просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 27 828, 42 доларів США, в тому числі: основна сума боргу - 25 000 доларів США, проценти за користування позикою - 1125 доларів США та 3% річних від простроченої суми - 1703,42 доларів США (Т.1, а.с.79-83).

Рішенням Берегівського районного суду від 14 грудня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 16.05.2019 р. в розмірі 27 828, 42 доларів США, у тому числі: основна сума боргу - 25 000 доларів США, проценти за користування позикою - 1 125 доларів США; 3% річних від простроченої суми - 1 703, 42 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 6130 грн., що був сплачений позивачем при зверненні до суду (Т.2, а.с.100-104).

Додатковим рішенням Берегівського районного суду від 08 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 46 109, 56 грн. витрат на професійну правничу допомогу (Т.2, а.с.146-150).

На основне рішення відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що суд першої інстанції не встановив усіх обставин справи, під час дослідження доказів не надав оцінку договору позики, згідно якого грошові кошти отримала інша особа, а не відповідач. З огляду на це апелянт просить основне рішення місцевого суду скасувати, в задоволенні позову відмовити. (Т,2, а.с.152-154). Додаткове рішення ним не оскаржено.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача адвокат Попов О. І. проти апеляційної скарги заперечив та просив її відхилити. Додатково вказав, що ним у передбачений законом строк буде подано детальний розрахунок понесених позивачем судових витрат.

Апелянт (відповідач) ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання в апеляційній інстанції не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, якщо відповідач чи його представник не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, оскільки поважність причин неявки судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності відповідача та його представника є можливим та не буде порушенням прав учасників процесу, які в черговий раз не з`явилися до суду.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 18.09.2020 року (справа № 916/4693/15) зроблено наступний правовий висновок. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню.

З матеріалів справи слідує, що 16 травня 2019 року між сторонами було укладений договір позики, у відповідності до п. 1 якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути позику та сплатити відсотки на визначених цим Договором умовах та у визначені строки.

Умовами п. 2 та п. 3 договору передбачено, що позика передається готівкою безпосередньо при підписанні сторонами даного договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в строк до 31 серпня 2019 року.

Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю відсотки у розмірі 1,5 % від суми позики за кожний місяць (п.4 договору позики).

У пункті 9 договору сторони також обумовили, що підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним позики від позикодавця. Належним чином підписаний договорів є доказом передання грошей від позикодавця до позичальника.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заперечив факт укладення договору позики грошових коштів, у зв`язку з чим у даній справі була призначена судово-технічна експертиза.

Згідно висновку Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 28.08.2023 року № СЕ-19/107-23/5900-ДД слідує, що слідів внесення змін у первинний текст договору позики від 16.05.2019 шляхом підчистки, дописки, травлення, виправлення тощо не виявлено.

Рукописні записи у початковій частині тексту, підпис у графі «Позикодавець», рукописний запис та підпис у графі «Позичальник» виконані пишучими приладами з пишучим вузлом-наконечником кулькового типу (кулькова ручка).

Питання «Чи в один період часу були виконані рукописні текст та підпис у наданому документі?» не вирішувалося по причині того, що дане питання виходить за межі компетенції експерта і відноситься до експертної спеціальності 2.2. «Дослідження матеріалів документів» фахівці за даною експертною спеціальністю в Закарпатському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України відсутні.

Слідів виготовлення документа шляхом підбору і з`єднування частин існуючих документів один з одним або знову створеними реквізитами та надання їм виду єдиного документа не виявлено. Однак стверджувати, що документ виготовлено без застосування монтажу неможливо, в зв`язку з тим, що відсутність ознак монтажу не може бути підставою для категоричного негативного висновку щодо виготовлення документа способом монтажу по причині того, що можливості сучасної комп?ютерної техніки дають можливості створення документу способом монтажу без залишення відповідних ознак його застосування.

Документ Договір позики від 16.05.2019 року у цілому, виготовлений за допомогою монохромного лазерного друкуючого пристрою (принтер, копіювальний апарат).

Отже, з вказаного слідує, що факт передачі грошових коштів належним чином підтверджений підписом позичальника, проставленим ним у договорі. При цьому слідів внесення змін до д укладеного договору позики не виявлено, про що свідчать висновки, зроблені судовим експертом.

Відповідач ОСОБА_1 свого обов`язку щодо повернення грошових коштів не виконав, тим самим порушив умови укладеного договору. За умовами договору останній також взяв на себе зобов`язання повернути не тільки суму боргу у строк до 31.08.2019 року, а й сплатити відсотки за користування позикою в розмірі 1,5 % за кожен місяць користування позикою (п.3,4,5 договору позики). Таким чином, борг відповідача перед позивачем складає 27 828, 42 доларів США. З них:

- 25 000 доларів США основна сума боргу;

- 1125 доларів США проценти за користування позикою;

- 1703,42 доларів США сума 3% річних від простроченої суми.

Розрахунок заборгованості по процентах та 3 % річних доданий до матеріалів справи (Т.1, а.с.82). Зауважень до цього розрахунку у сторін та суду не має.

Доводи апелянта про те, що кошти отримала інша особа, а не відповідач, не знайшли свого підтвердження. Доказів на підтвердження таких доводів суду не надано.

За цих обставин ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну правову оцінку та вирішив спір у відповідності з вимогами закону.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Борисов Ігор Вікторович, залишити без задоволення.

Рішення Берегівського районного суду від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 травня 2025 року.

Головуючий

Судді