ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3347/25 Справа № 198/246/24 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Никифоряка Л.П. Новікової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Корягіна В.О., -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Шкапенко О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування посилається на те, що 18 вересня 2019 року ОСОБА_1 , з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки, приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір. Відповідно до п.2.1.1.1.3 Умов та правил клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Банк на боргові зобов`язання за кредитом нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого, станом на 28 травня 2024 року, виникла заборгованість за кредитом у розмірі 143 457,37 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 90 500,70 грн., заборгованості за процентами - 52 956,67 грн., яку АТ «Акцент-Банк» просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 вересня 2019 року яка склалась станом на 28 травня 2024 року, в розмірі 63 425,10 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 63 425,10 грн.

Стягнуто з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 4 463,05 грн.

Вирішено питання сплати судового збору.

В задоволені іншої частини позовних вимог -відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині залишених без задоволення позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що залишаючи без задоволення позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору, ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Паспорт споживчого кредиту, отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, що свідчить про його згоду з усіма умовами цього договору.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вимог про стягнення заборгованості за процентами, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до АТ «Акцент-Банк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, та своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

18 вересня 2019 року ОСОБА_2 , за допомогою електронного підпису шляхом підтвердження ОТП з телефону НОМЕР_1 у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписала паспорт споживчого кредиту простим електронним підписом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 вересня 2019 року, ОСОБА_1 станом на 28 травня 2024 року має заборгованість по кредиту в розмірі 143457,37 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 90500,70 грн., заборгованості за процентами - 52956,67 грн.

Також, з розрахунку заборгованості та виписці по карті вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами - знімала кошти і поповнювала кредитну картку.

Відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, заява клієнта, умови та правила надання банківських послуг, тарифи складають кредитний договір.

Також банк надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банку» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», які не підписані ОСОБА_2 .

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановленим факт отримання кредитних коштів відповідачем, про що свідчить наданий банком розрахунок і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути фактично отримані грошові кошти. В даній частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог в цій частині, через відсутність передбаченого договором обов`язку відповідача по їх сплаті, оскільки підписана відповідачем заява не містить таких умов, а витяг з Умов та Правил надання банківських послуг взагалі не містить підпису відповідача. Банком не дотримано вимоги про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, періодично змінюються Банком (з часу виникнення спірних правовідносин 18 вересня 2019 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом - 19 червня 2024 року, пройшло майже п`ять років) тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Умови та Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок нарахування процентів.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Окрім того, у згаданій вище копії анкети-заяви не зазначений розмір встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача, відсутні відмітки про те, на який період, які саме кредитні картки видавались (перевипускались) відповідачеві та на яких умовах (зокрема, розмір процентів за користування кредитом).

Одночасно, доданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, у розділі «Умови та правила» Тарифи користування кредитною карткою «Зелена», який є невід`ємною частиною кредитного договору, не можна вважати складовою кредитного договору, так як невідомо, які саме кредитні картки діяли на момент укладення кредитного договору з відповідачем, яку кредитну картку отримав відповідач та, відповідно, які саме тарифи банку діяли на той час.

Долучена до позовної заяви копія "Паспорту споживчого кредиту за програмою "Кредитна карта" не прийнята судом, оскільки не може вважатись складовою кредитного договору, так як містить застереження, що умови договору про споживчій кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту і ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2020 року.

Більше того, у вказаній вище копії паспорту споживчого кредиту за програмою "Кредитна карта" вказано, зокрема, три типи кредитного продукту: картка «Універсальна», картка «Універсальна GOLD", картка «Зелена». Доказів того, яку саме картку було видано відповідачу, позивачем суду не надано. Зазначене позбавляє суд можливості перевірити розрахунок заборгованості, та дійти обґрунтованого висновку про наявність обов`язку відповідача щодо сплати відсотків у визначеному позивачем розмірі та про стягнення заборгованості за такими.

Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У розумінні положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно положень ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення в оскарженій частині відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Паспорт споживчого кредиту, не знайшли свого підтвердження в суді. Скарга зводиться до переоцінки висновків суду та не спростовує його правильність, обумовлена незгодою з оскаржуваним судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Агєєв

Судді: Л.П. Никифоряк

Г.В. Новікова

Повний текст постанови складено 12.05.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв