ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/644/24 Номер провадження 22-ц/814/1084/25Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.,

Суддів : Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

За участю секретаря : Дороженка Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Понятенко Алли Йосипівни на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2024 року адвокат Понятенко А.Й., в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати дійсним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 23 листопада 2007 року секретарем Артемівської (зараз Скороходівської) селищної ради Полтавського (колишнього Чутівського) району Полтавської області, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій під номером 535, в Спадковому реєстрі під номером 43977505.

Вказував, що він та відповідач є синами померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , після смерті якої приватним нотаріусом було заведено спадкову справу.

В той же час, 23.11.2007 ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Артемівської) селищної ради Чутівського району Полтавської області Малько Л., яким заповіла йому все належне майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона буде мати право.

На його звернення як спадкоємця за заповітом про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири та земельну ділянку після смерті матері, нотаріусом було відмовлено та вказано на розбіжності в даті складання самого заповіту 23.11.2007 та в посвідчувальному секретарем сільської ради написі 31.10.2005, у зв`язку з чим роз`яснено право на звернення до суду за захистом своїх спадкових прав.

Вказує, що заповіт дійсно було складено 23.11.2007, що підтверджується журналом реєстрації нотаріальних дій та листом Скороходівської селищної ради.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмова в задоволенні позову обґрунтована встановленим фактом порушення вимог щодо форми заповіту, що свідчить про його нікчемність, а отже відсутність підстав для визнання його дійсним.

В апеляційній скарзі адвокат Понятенко А.Й., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального прав та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Вказує, що факт складання заповіту 23.11.2007 доводиться записом в журналі реєстрації нотаріальних дій та листом Скороходівської селищної ради, а помилка в даті посвідчення вчинена секретарем не впливає на зміст заповіту і не може розцінюватись як нікчемність такого розпорядження спадкодавця.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, за таких обставин.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яка є матір`ю сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після смерті останньої приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Савінова Н.М. на підставі заяви спадкоємця ОСОБА_1 заведено спадкову справу №6/2024.

Одночасно заяву про прийняття спадщини подав і інший син - відповідач ОСОБА_2 .

Постановою приватного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.05.2024 за №46/02-31 відмовлено спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до визнання заповіту судом дійсним.

Підставою для відмови у видачі свідоцтва стали встановлені нотаріусом розбіжності у даті складення заповіту та даті його посвідчення, оскільки у даті складення заповіту вказано, що заповіт складений 23.11.2007, тоді ж як у посвідчувальному написі, вчиненому ОСОБА_4 , секретарем Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області вказана дата 31.10.2005, що свідчить про порушення вимог щодо форми заповіту.

З копії заповіту, складеного спадкодавцем ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що він був складений 23 листопада 2007 року об 11 год. 30 хв. в селищі Артемівка та посвідчений секретарем Артемівської селищної ради Малько Л.М., а датою посвідчення зазначено 31 жовтня 2005 року.

Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що унеможливило реалізацію його прав як спадкоємця, стала підставою для звернення ОСОБА_1 до суду.

Ухвалюючи рішення місцевий суд вказав про відсутність правових підстав для визнання заповіту дійсним та невірність обраного позивачем способу захисту свого права, в зв`язку з чим відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи доводиться що сторони по справі є рідними синами померлої ОСОБА_3 та її спадкоємцями першої черги, а саме позивач ОСОБА_1 за заповітом, а відповідач ОСОБА_2 за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 2 ст. 209 ЦК України визначено, що нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно ч. 1 ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв`язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Звернення ОСОБА_1 до суду з вимогою про визнання заповіту дійсним пов`язується з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Проте зазначене не є підставою для визнання в судовому порядку дійсним заповіту, який посвідчений секретарем Артемівської селищної ради Малько Л.М.

В разі відмови в оформленні спадкових прав позивач не позбавлений можливості пред`явити позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

У позовній заяві ОСОБА_1 не зазначив підстав, на яких ґрунтується його позовна вимога про визнання заповіту дійсним. Доказів того, що спірний заповіт визнано недійсним або він кимось не визнається, позивач не надав.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 05 червня 2024 року при розгляді справи № 511/1659/21.

Враховуючи, що позивачем фактично обрано невірний спосіб захисту, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої зводяться до того, що існуючи помилки в заповіті в датах укладання та посвідчення не впливають на волевиявлення заповідача.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Понятенко Алли Йосипівни залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови складено 12 травня 2025 року.

Судді: Обідіна О.І. Т.В. Одринська В.П. Пікуль