Провадження № 22-ц/801/933/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 рокуСправа № 127/19635/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сопруна Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Бойка В. М. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення грошових коштів.

Позов обґрунтовано тим, що 01 лютого 2024 року ОСОБА_1 відвідала магазин (шоу-рум) «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з метою обрання та купівлі дивану.

Позивачка обрала модель дивана «Сильвіо» («Сільвіо»), фабрика-виробник «Dommino» ТОВ «Злата-Мебель», м. Кривий Ріг. Продавець запропонувала можливі варіанти тканини згідно каталогу фабрики-виробника, які використовуються для обшивки дивану.

Позивачка обрала вид та колір тканини, у зв`язку із чим продавець повідомила про наявну можливість продажу дивану за зразками, а саме за замовленням на фабриці-виробнику.

У подальшому, продавець магазину заповнила форму замовлення, на якій був зазначений логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1», згідно якої загальна сума замовлення становила 40 316 грн (аванс 20 000 грн, доплата 20 316 грн), вартість доставки та установки становила 2 200 грн.

Цього ж дня ОСОБА_1 внесла авансовий платіж у розмірі 20 000 грн, а 09 березня 2024 року сплатила залишок вартості товару та вартість доставки, установки дивану у сумі 22 516 грн.

11 березня 2024 року служба доставки доставила диван до квартири позивачки, де майстри зібрали його. ОСОБА_1 виявила, що диван завеликий для її помешкання, окрім того, вона самостійно не може його а ні відкрити, а ні закрити.

12 березня 2024 року позивачка звернулася до представників магазину та повідомила, що має намір повернути для обміну попередньо придбаний диван із зазначених підстав.

Продавець в магазині повідомила, що не вирішує ці питання та повідомила, що передасть цю інформацію власниці, назвавши її ОСОБА_3 , надала її номер телефону НОМЕР_1 .

13 березня 2024 року позивачка заповнила на офіційному сайті магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 форму запиту на повернення товару із зазначенням причин неможливості використання дивану у зв`язку з його розмірами та надіслано його.

Аналогічний за змістом запит на повернення товару ОСОБА_1 надіслала на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначена на офіційному сайті магазину ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також, у зв`язку з відсутню реагування на звернення, позивачка здійснила телефонний дзвінок на отриманий в магазині номер власниці НОМЕР_1 . Слухавку підняла жінка, яка представилась ОСОБА_3 , та зазначила, що є власницею меблевого магазину (шоу-руму) «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позивачка розповіла їй про ситуацію, яка виникла, та вказала про причини повернення товару, проте дана розмова результату не дала, власниця магазину наводила різні формальні причин відмови в обміні та/або поверненні товару.

Згодом, на мобільний номер ОСОБА_1 зателефонувала особа, яка представилась представником відповідачки та почала розповідати, що вимога щодо повернення дивану є безпідставною та вона не буде задоволена.

При сплаті коштів ОСОБА_1 не здійснювала фотофіксацію інформації щодо суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність у шоу-румі «ІНФОРМАЦІЯ_1» у зв`язку з відсутністю необхідності. Втім у куточку споживача в іншому магазині мережі «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться в ТРЦ «Plaza Park» (вул. Келецька, буд. 121, м. Вінниця) зафіксована інформація щодо двох ФОПів - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Уже після виникнення спору, в куточку споживача у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» зникла інформація про відповідачку, а з`явився витяг з реєстру платників єдиного податку щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , яка здійснює провадження господарської діяльності за адресою АДРЕСА_2.

Станом на дату подання даної позовної заяви письмової відповіді про результати розгляду звернення позивачки про повернення дивану від відповідачки не надходило, законні вимоги позивачки щодо повернення придбаного у відповідачки дивану не виконано. Наразі, диван знаходиться в одній із кімнат квартири, де мешкає ОСОБА_1 , захищений плівкою та не використовується. Позивачка самостійно не наймає осіб для розборки дивану та його доставки відповідачу з метою уникнення можливості його пошкодження працівниками, які не співпрацюють з магазином.

На переконання ОСОБА_1 , дії ФОП ОСОБА_2 із ігнорування обов`язку в отриманні проданого нею товару, а саме дивану, та повернення коштів за нього порушують вимоги чинного законодавства, зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів» та Цивільного кодексу України, а також завдали позивачці моральних страждань, тому позивачка у заявленому позові просила суд:

- розірвати укладений 01 лютого 2024 року між сторонами договір купівлі-продажу дивану «Сильвіо», фабрика-виробник «Dommino» (тканина Естетікс ньютон 409, габарити 222*112*94 см);

- стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 40 316 грн, сплачені за договором купівлі-продажу;

- стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн завданої моральної шкоди, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, ОСОБА_1 після доставки дивану зверталася до власниці магазину ОСОБА_2 з метою повернення товару, однак, остання їй відмовила. На підтвердження вказаних обставин позивачка надала суду докази спілкування з ОСОБА_2 через мобільний телефон, про що адвокатом Сопруном В. В. складено протоколи огляду.

Надавши оцінку поданим позивачем доказам, урахувавши конкретні обставини справи, зокрема, той факт, що телефоні дзвінки позивачки здійснювалась з абонентом, телефонний номер якого не ідентифіковано, суд дійшов висновку про те, що відповідні докази не дають змогу встановити його учасників та не можуть підтверджувати доводи позивача про відмову відповідачкою здійснити повернення товару. Будь-яких інших доказів, зокрема, направлення на адресу відповідача письмових вимог/претензій щодо повернення або обміну товару, розірвання договору, повернення сплачених за диван коштів, матеріали справи не містять. Заповнення електронної форми повернення товару на сайті ТМ «ІНФОРМАЦІЯ_1» не є належним доказом звернення.

Судом було встановлено, що позивачкою був придбаний диван на замовлення, оскільки нею окремо обирався колір дивану та його габарити, і диван був виготовлений фабрикою на індивідуальне замовлення позивачки, тому вона має право на розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми виключно у разі виявлення істотних недоліків товару або виконаної роботі.

Також суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не доведено факту придбання дивану саме у ФОП ОСОБА_2 та погодився із твердженням відповідача, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача.

Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме діями ФОП ОСОБА_2 позивачці було завдано моральних страждань, надано не було, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, представник позивачки подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року справу призначено до розгляду на 08 травня 2025 року о 09 год. 30 хв. та в подальшому у справі оголошено перерву до 15.05.2025 року о 09 год. 05 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

Згідно із отриманою у межах судового розгляду інформації з Головного управління ДПС у Вінницькій (листи від 01.10.2024 № 12124/5/02-32-24-01-17 та від 14.22.2024 № 14350/5/02- 32-12-01-17):

- податкова адреса відповідачки: АДРЕСА_3 ;

- вид діяльності: роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах

- об`єкти оподаткування: магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 , та магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім того, відповідно до інформації Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» заявку на реєстрацію торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» подано саме ФОП ОСОБА_2 .

Торгова марка, право на яку надано свідоцтвом на знак для товарів та послуг № НОМЕР_2 , не використовується ФОП ОСОБА_2 на офіційному сайті магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 та безпосередньо в магазині за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно із інформацією Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», яка наявна в матеріалах судової справи, заявку № m202319922 на реєстрацію торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка використовується на сайті магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 безпосередньо в магазині за адресою АДРЕСА_1 та яка зображена на формі замовлення, подано саме ФОП ОСОБА_2 . Станом на 21 травня 2024 року свідоцтва на торгівельну марку по заявці № НОМЕР_3 не було, відповідно відповідачка і не могла передати будь-кому право на використання цієї торгівельної марки. Таким чином, наявність укладеного між Відповідачем та фізичною особою ОСОБА_4 10 березня 2022 року ліцензійного договору № 1/2022 про передачу прав на використання торговельної марки згідно свідоцтва на знак для товарів та послуг № НОМЕР_2 , не може свідчити про визначення позивачем неналежного відповідача.

ОСОБА_1 наступного дня після доставки та зібрання дивану, звернулася до представників магазину та повідомила, що має намір повернути для обміну попередньо придбаний диван із зазначених вище підстав. Саме працівники магазину у подальшому надали номер телефона власниці, якою є ОСОБА_2 . У зв`язку із чим, позивачка 13 березня 2024 року заповнила на офіційному сайті магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 форму запиту на повернення товару, у якому було зазначено, що диван завеликий для помешкання позивачки, вона не може його ні відкрити, ні закрити, та звернулась до працівників компанії щодо можливості його повернення, обміну.

Поза увагою суду залишилось те, що аналогічний за змістом запит на повернення товару надіслано на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначена на офіційному сайті магазину ІНФОРМАЦІЯ_4.

До того ж у межах судового розгляду представник відповідачки неодноразово підтверджував факт розмов ОСОБА_5 як і з ФОП ОСОБА_2 , так і з ним особисто, а також факт отримання вимоги позивачки у електронному вигляді.

Також висновок суду першої інстанції про те, що диван був виготовлений на індивідуальне замовлення не відповідає фактичним обставинам справи, адже диван купувався за зразками, визначеними в каталогах щодо моделі дивану та виду тканини. Розмір дивану позивачкою не змінювався та є стандартним для обраної моделі.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні позивачка та її представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З наданих суду доказів, вбачається, що 01.02.2024 року ОСОБА_1 було замовлено диван модель «Сильвіо», фабрика-виробник «Dommino» ТОВ «Злата-Мебель». Тканина Естетікс ньютон 409, габарити 222*112*94 см (а. с. 6).

Відповідно до Договору ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , було оформлено замовлення доставки дивану. Загальна сума замовлення (без доставки та установки) - 47 430,-15% = 40 316 грн. Аванс - 20 000,00 грн., Доплата - 20 316,00 грн. Доставка та установка - в місто 1 000,00 грн., 1 200,00 грн. -установка.

Згідно з Товарним чеком від 01.02.2024 аванс за диван «Сильвіо, тканина Естетікс ньютон 409, габарити 222*112*94 см - 20 000,00 грн. (а. с. 8).

Відповідно до Товарного чеку від 09.03.2024 доплата за диван «Сильвіо становить 22 316,00 грн. (а. с. 9).

На диван модель «Сильвіо», фабрика-виробник «Dommino» ТОВ «Злата-Мебель» ОСОБА_1 надано гарантійний талон (а. с. 10).

13.03.2024 року через офіційний веб-сайт ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 заповнила форму запиту на повернення товару - за диван «Сильвіо, тканина Естетікс ньютон 409, габарити 222*112*94 см, кількість - 1, опис: диван завеликий для помешкання, крім того його не можна ні відкрити ні закрити. Остаточний розрахунок проведено 09.03.2024. Диван був доставлений 11.03.2024 службою доставки. (а. с. 10а-12).

З відповіді на адвокатський запит ГУ ДПС у Вінницькій області вказало, що відповідно до Реєстру самозайнятих осіб ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , як ФОП перебуває на податковому обліку в Вінницькій ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області з 05.10.2000 року. Податкова адреса: АДРЕСА_3 . Також, що відповідно до Реєстру самозайнятих осіб ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 , як ФОП перебуває на податковому обліку в Вінницькій ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області з 15.09.2015 року. Податкова адреса: АДРЕСА_3 (а. с. 16).

З відповіді на адвокатський запит ДР «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» вбачається, що згідно інформації з АС «Винаходи» заявником на заявку № m202319922 є ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 . (а. с. 19-21).

Адвокатом Сопруном В.В. було здійснено огляд вебсторінки ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме розділи «Про компанію», «Контакти», «Дивани», що підтверджується Протоколом огляду від 07.06.2024 року (а. с. 22-26)

Адвокатом Сопруном В.В. було здійснено огляд мобільного телефону Nokia 7.1 та Nokia G21, які належать ОСОБА_1 що підтверджується Протоколом огляду від 07.06.2024 року (а. с. 27-28).

Підприємницька діяльність з продажу товарів ТМ «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснюється за двома адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 (а. с. 71)

З відповіді ГУ ДПС у Вінницькій області від 04.10.2024 року вбачається, що відповідно до Реєстру самозайнятих осіб ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), як фізична особа-підприємець перебуває на податковому обліку в Вінницькій ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області з 05.10.2000 р. як платник податків за основним місцем обліку. Податкова адреса: АДРЕСА_5 . До контролюючих органів за 1-ІI кв. 2024 року податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску не подавались. Відповідно до Реєстру самозайнятих осіб ОСОБА_4 , (РНОКПП НОМЕР_5 ), як фізична особа-підприємець перебуває на податковому обліку в Вінницькій ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області з 12.08.2004 р. як платник податків за основним місцем обліку. Податкова адреса: АДРЕСА_6 . Інформація про прийнятих на роботу працівників фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 із зазначенням прізвищ, імен по батькові відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1-II, кв. 2024 року поданих ОСОБА_6 : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а. с. 88-89).

З відомостей про об`єкти оподаткування ФОП ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 вбачається, що підприємницька діяльність ними здійснюється за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 (а. с. 10-104)

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 653 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

За правилами статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Покупець має право на відшкодування збитків, завданих йому продавцем внаслідок використання ним переваг свого становища у виробничій або торговельній діяльності.

Згідно зі статтею 707 ЦК України покупець має право протягом чотирнадцяти днів з моменту продажу йому непродовольчого товару належної якості, обміняти його на аналогічний товар, а якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього суму.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та суб`єктами господарювання незалежно від форми власності, які виробляють, продають товари чи харчові продукти, виконують роботи чи надають послуги, встановлює права споживачів, а також визначає механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів (стаття 2 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром.

При цьому, якщо всі вищевикладені вимоги дотримано і на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари, або розірвати договір та отримати грошові кошти у розмірі вартості повернутого товару (частина друга статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу дивану у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Як видно із відповіді ГУ ДПС України у Вінницькій області підприємницька діяльність у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за вказаною адресою проводиться ФОП ОСОБА_2 , основний вид підприємницької діяльності якою за КВЕД 47.59 є роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому у спеціалізованих магазинах.

Після доставки та повної оплати придбаного дивану, ОСОБА_1 виявила, що він не підходить їй за розмірами, після чого у межах чотирнадцятиденного строку звернулася до продавця з метою обміну або повернення придбаного товару, залишивши відповідну заяву на сайті магазину, надіславши відповідний лист на його електронну адресу.

Вказаний факт підтверджується як матеріалами справи, так і поясненнями учасників справи.

Однак порушивши передбачене законом право ОСОБА_1 , продавець відмовила їй у обміні / поверненні придбаного непродовольчого товару, що також не заперечується відповідачкою.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження ФОП ОСОБА_2 про те, що у обміні/поверненні товару ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки диван був виготовлений за індивідуальним замовленням із внесенням змін щодо розміру, кольору та типу тканини, а також конструктивними змінами товару, оскільки наявні у матеріалах справи договір, квитанції про оплату товару та гарантійний талон (а. с. 6-9) не містять жодних застережень щодо погодження індивідуальних побажань покупця. Окрім того у судовому засіданні представник відповідачки підтвердив, що вибір кольору та тканини дивану ОСОБА_1 обирала зі зразків, запропонованих виробником.

Суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, надав неправильну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів виснує про наявність підстав для захисту прав позивачки як споживача шляхом розірвання договору купівлі-продажу товару, укладеного між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ФОП ОСОБА_2 , стягнення із відповідачки на користь позивачки сплачених нею коштів на виконання умов цього договору в сумі 40 316 грн, а також зобов`язання покупця повернути відповідний товар продавцеві.

Щодо стягнення моральної шкоди апеляційний суд доходить такого висновку.

Згідно зі ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалесі Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 р., з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

У пункті 3 Постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вказувала ОСОБА_1 у позовній заяві, протиправна поведінка відповідачки завдала їй моральну шкоду, адже призвела до моральних та душевних страждань. Позивачка позбавлена можливості реалізувати свої звички щодо використання простору у кімнаті, в якій знаходиться диван. Вона щоденно докладала зусиль щодо забезпечення збереження захисного покриття (плівки) дивану та контролю за його невикористанням, що сприяло отриманню негативних емоцій та душевних страждань. Окрім того, протиправне ігнорування виконання вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» викликало у ОСОБА_1 відчуття безпомічності та негативно впливало на її моральний та душевний стан.

Спричинену відповідачкою моральну шкоду позивачка оцінила у розмірі 3 000 грн.

Враховуючи доведеність протиправності поведінки продавця, яка полягала у безпідставній відмові у реалізації права споживача на обмін / повернення придбаного у нього товару, внаслідок чого позивачка повинна була звертатися за захистом своїх прав до суду, а також тривалість порушення її прав понад чотирнадцять місяців, колегія суддів вважає, що заявлений розмір моральної шкоди повністю відповідає рівню завданих душевних переживань ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Звертаючись до суду у 2024 році, ОСОБА_1 заявляла вимоги майнового та немайнового характеру.

Враховуючи положення ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у сумі 2 422,40 грн (1 211,20 грн (майнова) + 1 211,20 грн (немайнова), а за подання апеляційної скарги 3 633,60 грн (2 422,40 грн х 150%), що разом становить 6 056 грн.

Оскільки позов та апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягають задоволенню, проте вона звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», судові витрати зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 6 056 грн слід стягнути із ФОП ОСОБА_2 на користь держави.

Окрім того адвокат Сопрун В. В. ставив питання про стягнення із ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених нею судових витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000 грн.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Із матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції представляв адвокат Сопрун В. В. на підставі договору про надання правової допомоги № 654/14 від 13 травня 2024 року та ордеру (а. с. 108).

На підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу адвокат Сопрун В. В. надав детальний опис робіт від 02 грудня 2024 року, акт приймання-передачі послуг від 02 грудня 2024 року, платіжну інструкцію про сплату ОСОБА_1 14 000 грн.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ФОП ОСОБА_2 зазначив, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом об`ємом послуг, витраченим ним часом, складністю справи. До того ж справа про захист прав споживачів є максимально простою, а тому позивачка не мала крайньої необхідності звертатися за наданням правничої допомоги до адвоката.

Однак, з урахуванням наведених обставин, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності розміру судових витрат на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи, тривалість судового розгляду справи, апеляційний суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача проти заявленого розміру витрат, і тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки понесених нею судових витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Сопруна Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення грошових коштів задовольнити.

Розірвати договір купівлі-продажу дивану «Сильвіо», фабрика-виробник «Dommino» (тканина Естетікс ньютон 409, габарити 222 х 112 х 94 см), укладений 01 лютого 2024 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 40 316 грн (сорок тисяч триста шістнадцять грн), сплачені за договором купівлі-продажу дивану від 01 лютого 2024 року.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 диван «Сильвіо», фабрика-виробник «Dommino» (тканина Естетікс ньютон 409, габарити 222 х 112 х 94 см), переданий їй за договором купівлі-продажу від 01 лютого 2024 року.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн (три тисячі грн) у відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 14 000 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 6 056 грн за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена 19 травня 2025 року.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський