№ провадження 2/738/208/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року місто Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді: Савченка О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Лях Н.М.,

позивачки

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Мена Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАHОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою в якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Проте з самого народження дитини і до цього часу відповідач дитиною не цікавиться, вихованням не займається, з дитиною не спілкується, будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 176 112 грн. 75 коп. Позивачка виховує сина сама, забезпечує його матеріально, піклується про нього, тобто виконує батьківські обов`язки. В зв`язку з цим, позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України.

Представник третьої особи, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві, в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про можливість проведення розгляду справи без участі відповідача та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у пункті 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З наданих позивачкою доказів слідує наступне.

Так, позивачка ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 (а.с.15).

З спільної характеристики в.о. директора та вихователя ЗДО № 742 слідує, що ОСОБА_4 в період з 01 вересня 2017 року по 31 травня 2022 року відвідував Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 742 м. Києва Деснянського району. Мати дитини ОСОБА_1 брала активну участь у житті групи, допомагала в організації заходів ЗДО, регулярно відвідувала батьківські збори, забезпечувала дитину всім необхідним, завжди вчасно приводила і забирала дитину із садка. Хлопчик мав тісний зв`язок із мамою, оскільки саме вона проводила весь свій час із дитиною, дбала про його розвиток і виховання. Батька дитини - ОСОБА_2 , за час відвідування дитиною закладу, вихователі не бачили. Він не приймав участі у вихованні дитини, з вихователями на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с.17).

З спільної характеристики директора школи № 249 міста Києва Деснянського району та класного керівника слідує, що ОСОБА_4 навчається в 3-а класі. Школу відвідує регулярно і з великим задоволенням. Вчиться старанно і до завдань відноситься відповідально. Користується повагою серед однокласників. ОСОБА_3 проживає разом із мамою та бабусею. Саме матір дитини забезпечує його всім необхідним, слідкує за успішністю, зовнішнім виглядом дитини, приводить до школи і забирає додому. Між матір`ю та сином відносини спокійні, дружелюбні, мати є взірцем для дитини. За 2,5 роки навчання батько до школи не з`являвся, дитиною не цікавився, дитини про нього ніколи не згадує (а.с.16).

Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року з ОСОБА_2 стягнено аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9-11).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно Виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва № 754/14839/15-ц від 15.12.2015 станом на серпень 2024 року розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 176 112 грн. 75 коп. (а.с.13).

Згідно Висновку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації № 102-2074 від 08.05.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини було рекомендовано органу опіки та піклування надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3 .

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 вказаної постанови Пленуму передбачено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів малолітнього ОСОБА_3 , суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад, коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

В ситуації що розглядається, відповідач протягом тривалого часу не спілкується з своєю дитиною, не виявляє бажання вчинити будь-які дії пов`язані з відновлення батьківського зв`язку із дитиною. Навіть в період судового розгляду справи відповідач жодним чином не продемонстрував суду свого бажання у встановленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації, на думку суду, без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні ним своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.7, 8 ст.7 Сімейного Кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, саме зважаючи на які суд прийшов до переконання, що ОСОБА_2 беззаперечно має бути позбавлений батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , від виховання якого він свідомо ухиляється, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не утримує матеріально, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та здоров`ям, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачкою при зверненні до суду було сплачено 1211 гривень 20 копійок судового збору, які підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Керуючись ст.ст. 164 - 166 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 12, 79, 80-85, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко