Справа № 646/4112/25
№ провадження 2/646/2738/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді Демченко І.М. за участю секретаря Кочитової Я.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

У С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги № 1954/2025-3878112 від 25.04.2025, виданого Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги, діє адвокат Шмуйлова Інна Миколаївна, звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на будинок АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будинок належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.1989, право власності на який зареєстроване Куп`янським бюро технічної інвентаризації і записане у реєстрову книгу за №46 за реєстровим номером 7123 від 14.01.1992.

Оскільки право власності на житловий будинок набувалося позивачем до введення в дію Державного реєстру речових прав, Реєстру прав власності на нерухоме майно, тобто до 2013 року, воно не зареєстровано в цих реєстрах.

На цей час у позивача виникла необхідність у отриманні витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до Департаменту реєстрації Харківської міської ради.

Державним реєстратором за результатами розгляду заяви винесено рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій у зв`язку із наявністю суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Вказане рішення мотивовано тим, що під час розгляду заяви та доданих до неї документів державним реєстратором було здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року стосовно реєстрації речових прав на заявлений об`єкт нерухомого майна та встановлено, що інформація про реєстрацію у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня.

У зв`язку з чим, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою судді Демченко І.М. від 05.05.2025 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.

15.05.2025 до суду надійшла заява начальника Куп`янської міської військової адміністрації А.Беседіна за вих № 2337 від 15.05.2025 про розгляд справи без участі представника адміністрації за наявними в матеріалах справи документами.

Представник позивача адвокат Шмуйлова І.М. надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача.

Департамент реєстрації Харківської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідками, сформованим автоматизованою системою документообігу суду про успішну доставку процесуальних документів до особистого електронного кабінету департаменту в системі «Електронний суд».

Суд, з`ясувавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.

Встановлено, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Харківської міської ради за № 75811923 від 30.10.2024 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що подані документи не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Згідно договору, посвідченого 17.03.1989 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Черняєвою А.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 675, встановлено, що ОСОБА_1 купив житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано Куп`янським бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу за №46 під № 7123.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди з моменту її запровадження регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56), Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель та споруд, а також державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від їх державної реєстрації.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004; щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спірні правовідносини щодо укладення договору купівлі-продажу від 17.03.1989 виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, а тому для їх врегулювання застосовуються норми Цивільного кодексу України 1963 року.

Згідно зі статтею 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до статті 42 цього Кодексу угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Зокрема, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 44 цього кодексу у письмовій формі повинні укладатись угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу (усні угоди).

Статтею 224 ЦК України 1963 року передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За положеннями статті 128 право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

У відповідності статті 153 ЦК України 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у бюро технічної інвентаризації.

За нормами чинного на момент укладення договору купівлі-продажу вищевказаного будинку передбачалося обов`язкове нотаріальне посвідчення угоди, її реєстрація у Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації.

Примірник договору купівлі-продажу містить відмітку про його реєстрацію у Куп`янському бюро технічної інвентаризації.

Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлювало, що до 01 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3).

При вирішенні питання про належність майна на праві власності слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинку, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди також не залежало від державної реєстрації цього права.

З технічного паспорту, виготовленого Куп`янським бюро технічної інвентаризації, на житловий будинок АДРЕСА_1 встановлено технічні характеристики будинку та надвірних будівель.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вищевказаний будинок не зареєстровано, однак земельна ділянка з кадастровим номером :59:001:0055 площею 0,1 га на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Отже, з урахуванням того, що чинне земельне та цивільне законодавство визначає імперативність, а саме «автоматичність» переходу прав на земельну ділянку при переході прав на об`єкт нерухомого майна, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у положеннях статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України, відтак одночасно з переходом права власності на частку об`єктів нерухомості переходить право власності на відповідну частку земельної ділянки, на якій вони розміщені.

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 560984 від 17.05.2005 встановлено, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка з кадастровим номером :59:001:0055 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , що у свою чергу підтверджує наявність права власності на це домоволодіння у позивача станом на день видачі державного акту, адже воно є передумовою для переходу права на земельну ділянку.

Частина четверта статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1.реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2.на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки, квартири проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).

На даний час КП «Куп`янське БТІ» не здійснює господарську діяльність, його будівля повністю зруйнована, база даних та архівні справи знищені внаслідок збройної агресії рф.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 дійшла висновку, що особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, дарування тощо, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Таким чином, у випадку позивача документ (договір купівлі-продажу), що посвідчує набуття такого права та позначка на ньому, яка свідчить про проведення державної реєстрації до 01.01.2013 збережений в оригіналі, та був долучений до пакету документів, з яким останній звертався до державного реєстратора у відповідності до норм чинного законодавства, для проведення державної реєстрації речового права на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: 1) визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статей 2, 318 ЦК України річ (майно) може знаходиться у власності зокрема фізичних осіб. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Право власності є непорушним.

Частиною першою статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Велика палата Верховного суду у постанові від 19.05.2020 року у справі № 916/1608/18 дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою.

У пункті 85 постанови Великої палати Верховного суду від 19.05.2020 року у справі № 916/1608/18 зазначено, що за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстровано, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вищевказане домоволодіння не зареєстровано.

Таким чином, позов пред`явлено до належного відповідача, оскільки будинок розташований в межах Куп`янської міської територіальної громади.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

З початку повномасштабної війни 24.02.2022 громадяни, які мають у власності об`єкти нерухомого майна на територіях областей, де відбуваються бойові дії, право власності на які оформлене до 2013 року, стикаються з неможливістю провести операції з власною нерухомістю, отримати компенсацію за пошкоджене чи зруйноване майно, зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки значна частина архівів в населених пунктах, які знаходяться в зоні активних бойових дій чи на тимчасово окупованих територіях, на даний час недоступна або знищена, одним із способів підтвердити право власності на таке майно залишається визнання права власності в судовому порядку. Державна реєстрація у цьому випадку здійснюється на підставі рішення суду.

На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, беручи до уваги, що у позивача відсутня можливість одержати у КП «Куп`янське БТІ» відповідні документи у зв`язку з його повним знищенням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на домоволодіння,оскільки це не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і є єдиним можливим способом захисту його прав та законних інтересів.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 77-81, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 328, 392 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.05.2025.

Головуючий І.М.Демченко