Справа № 446/1701/24 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/797/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м.Львів

Справа № 446/1701/24

Провадження № 22-ц/811/797/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником ОСОБА_2 , на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області, ухвалене у м.Кам`янка-Бузька 10 лютого 2025 року у складі судді Котормуса Т.І. у справі за позовом ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах і в інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

6 серпня 2024 року ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Просила стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду на її користь в розмірі 300 000 грн., а також на користь дітей по 150 000 грн. на кожну. В обґрунтування позову посилається на те, що її (позивача) чоловік та батько її дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в кареті швидкої медичної допомоги, внаслідок наїзду на нього, як пішохода транспортного засобу під керуванням відповідача. Вказує, що за цим фактом зареєстровано кримінальне провадження. Просила стягнути моральну шкоду з відповідача, оскільки така завдана їй та дітям. Вважає, що моральна шкода полягає у трагічній загибелі чоловіка, як наслідок стресу, душевного неспокою та туги за чоловіком, з яким прожили понад 17 років. Вона та діти втратили найріднішу людину, а тому переживають непоправні муки. Зазначає, що чоловік був військовослужбовцем, який захищав Україну як доброволець з перших днів війни. Просить позов задовольнити.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 лютого 2025 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 100 000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду через свого представника ОСОБА_2 оскаржує ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в позові.Вказує, що кримінальне провадження за фактом ДТП було закрито, оскільки у діях водія відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. З постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що ДТП сталася з вини пішохода, в крові якого виявлено алкоголь на рівні 2,62 проміле, а тому має місце умисел чи груба необережність у діях самого пішохода. Вважає, що розмір моральної шкоди не доведено будь-якими доказами, а також не враховано, що потерпіла має право на страхове відшкодування відповідної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно із постановами Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, від 7 грудня 2023 року у справі №914/607/23, від 14 лютого 2018 року у справі №686/10520/15, від 8 травня 2018 року у справі №922/2026/17, від 21 вересня 2018 року у справі №910/19960/15 непритягнення водіїв до відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами. Встановлення в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди, вини (умислу чи необережності), може оцінюватись судом на загальних підставах.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо, зокрема, шкода завданя смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі ст. 1168 цього Кодексу моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно із постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відбувся наїзд транспортним засобом марки «КІА К5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 на пішохода ОСОБА_7 , який від отриманих травм помер.

Цивільна відповідальність водія вказаного транспортного засобу «КІА К5» була застрахована згідно полісу №218577211 у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп».

З витягу з ЄРДР вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 за наслідками ДТП зареєстровано кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого від 30 квітня 2024 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою прокурора Львівської обласної прокуратури від 13 вересня 2024 року скасовано постанову слідчого від 30 квітня 2024 року про закриття кримінального провадження, а матеріали передано для подальшого досудового розслідування.

У постанові слідчим зазначено, що згідно медичного огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння він був тверезий; згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_7 в його крові виявлено етиловий спирт в кількості 2,62 проміле; згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи наїзд автомобіля на пішохода відбувся на правій стороні дороги відносно напрямку руху до с. Старий Добротвір, на ділянці, що передує першим слідовим ознакам; згідно висновку інженерно-транспортної експертизи водій ОСОБА_1 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода.

Згідно свідоцтва про смерть від 13 березня 2024 року ОСОБА_7 помер у віці 36 років.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 22 вересня 2007 року ОСОБА_3 була дружиною загиблого, який є батьком малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвами про народження дітей.

Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного хворого №624/262 ОСОБА_3 хворіє і регулярно проходить лікування.

З військового квитка від 11 серпня 2022 року вбачається, що ОСОБА_7 з 2 березня 2022 року був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки Львівського національного технічного університету від 27 серпня 2024 року ОСОБА_1 є студентом другого курсу факультету транспорту та механічної інженерії денної форми державного замовлення. Він одружений і має неповнолітню дитину.

ОСОБА_1 не був притягнутий до юридичної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що призвело до смерті потерпілого. Відповідачем визнається факт наїзду керованим ним транспортним засобом на пішохода ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Судом встановлено факт керування відповідачем транспортним засобом «КІА К5» і факт наїзду таким транспортним засобом на пішохода ОСОБА_7 , який від отриманих травм помер. Факт закритого чи незакінченого кримінального провадження не має правового значення для вирішення цього спору.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого потрібно розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 4 цієї статті суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Встановлено, що ДТП відбулася у темну пору доби (ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 19:35 год.), водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у межах своєї смуги, будучи тверезим, а пішохід ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння безпосередньо на проїжджій частині.

У цій ДТП відсутні підстави для висновку про умисел потерпілого, оскільки будь-які належні та допустимі докази цього відсутні.

Дії потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху, перебування на проїжджій частині у темну пору доби) не можна трактувати як проста необачність пішохода, а слід вважати, що має місце груба необережність, яка була допущена пішоходом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14 лютого 2020 року потерпіла особа, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, своїми діями, створює небезпеку, яка унеможливлює відвернення негативних наслідків.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо груба необережність потерпілого, зокрема, нехтування правилами безпеки руху, сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди позивачам, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що така шкода повинна бути відшкодована виходячи з того, що втрата близької людини не може бути оцінена і компенсована у повному обсязі, однак грошовий вираз такої шкоди, який визначений у позовній заяві, повинен бути зменшений з огляду на грубу необережність потерпілого.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Позивачі, як найближчі члени сім`ї, зазнали моральної (немайнової) шкоди внаслідок смерті чоловіка та батька. Вони отримали страждання (душевні, психічних) і такі страждання є тривалими і непоправними.

При визначенні розміру моральної шкоди суд також врахував стан здоров`я позивача, яка хворіє і тяжкість вимушених її життєвих змін, а також вік малолітніх дітей, які позбавлені батьківського піклування у юному віці; а також майновий стан відповідача.

На підставі аналізу наявних доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у позивачів втрат немайнового характеру та змін у їх житті та побуті, що потребують докладення додаткових зусиль для подолання цих втрат.

Розмір завданої позивачам моральної шкоди суд першої інстанції вірно визначив, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості. Визначений судом розмір моральної шкоди не призведе до непомірного збагачення позивачів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: _______________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк