Справа 749/717/25
Номер провадження 6/749/4/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Сновськ

Сновський районний суд чернігівської області в складі:

головуючого судді Чигвінцева М. С.

за участі секретаря Михалевич М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сновськ подання головного державного виконавця Сновського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гордійко Антоніни Василівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Сновського районного суду Чернігівської області надійшло подання головного державного виконавця Сновського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гордійко Антоніни Василівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1

Подання мотивовано тим, що на виконанні Сновського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 63308355 з примусового виконання: виконавчого листа № 749/1169/19 від 19.07.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь КНП «Чернігівська обласна лікарня» 8077, 90 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, понесеної на лікування потерпілого; виконавчого листа № 749/1169/19 від 29.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КНП «Сновська ЦРЛ» 1444 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, понесеної на лікування потерпілого; виконавчого листа № 749/1169/19 від 29.07.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20623, 61 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього на загальну суму 70623 грн; виконавчого листа № 749/1169/19 від 20.07.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 на корись ОСОБА_3 2000, 00 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу; виконавчого листа № 749/1169/19 від 20.07.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 4512, 00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього на загальну суму 9512, 00 грн; виконавчого листа № 749/1169/19 від 29.07.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу; постанова № 63278384 від 12.10.2020 Сновського ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат в сумі 141, 50 грн; постанова № 63278384 від 12.10.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в сумі 324, 99 грн.

Станом на 08.05.2025 р. борг по вищевказаним виконавчим документам залишається не погашеним, ОСОБА_1 з 28.01.2020 р. знаходиться в державній установі «Чернігівській слідчий ізолятор». Майна та доходів боржника, на які можна звернути стягнення державним виконавцем виявлено не було.

Таким чином, за доводами подання, боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Головного державний виконавець Сновського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гордійко А. В. у судовому засіданні відсутня. У поданні просить провести його розгляд без її участі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що на виконанні Сновського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 63308355 з примусового виконання: виконавчого листа № 749/1169/19 від 19.07.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь КНП «Чернігівська обласна лікарня» 8077, 90 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, понесеної на лікування потерпілого; виконавчого листа № 749/1169/19 від 29.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КНП «Сновська ЦРЛ» 1444 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, понесеної на лікування потерпілого; виконавчого листа № 749/1169/19 від 29.07.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20623, 61 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього на загальну суму 70623 грн; виконавчого листа № 749/1169/19 від 20.07.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 на корись ОСОБА_3 2000, 00 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу; виконавчого листа № 749/1169/19 від 20.07.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 4512, 00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього на загальну суму 9512, 00 грн; виконавчого листа № 749/1169/19 від 29.07.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу; постанова № 63278384 від 12.10.2020 Сновського ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат в сумі 141, 50 грн; постанова № 63278384 від 12.10.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в сумі 324, 99 грн.

Згідно відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 30.12.2024 р. № 2505/124/26/01-2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться в державній установі Чернігівській слідчий ізолятор з 28.01.2020 р.

Як вбачається із відповіді на запит № 266996904 від 06.05.2025 р. до Державної податкової служби України, інформаційної довідки № 425555771 від 06.05.2025 р., відповіді на запит № 264553384 від 22.04.2025 р. до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, відповіді на запит № 267018899 від 06.05.2025 р. до Державної фіскальної служби України, відповіді на запит № 266996833 від 06.05.2025 до Пенсійного фонду України, державним виконавцем не виявлено майна та доходів боржника, на які можливо звернути стягнення.

Надаючи оцінку наявності підстав для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд зазначає про наступне.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів

Згідно п. 1 Р. 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) (далі Інструкція) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

У абз. 2 п. 7 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014) зазначено, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, …, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц зазначив, що, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

За змістом листа Верховного Суду України від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №319/841/16-к зазначив, що однією з форм (способу) невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.

Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акту, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

За змістом п. 2 Р. 13 Інструкції подання має обов`язково містити, зокрема: інформацію про перетинання боржником державного кордону України; обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 19 Закону № 1404 сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Зазначені вимоги не застосовуються стосовно осіб, позбавлених особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, що встановлюється згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" на час позбавлення особи особистої свободи.

Боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У поданні державного виконавця зазначено лише про те, що станом на момент звернення з поданням, заборгованість за виконавчими документами боржником не сплачена, тобто державний виконавець для підтвердження наявності факту ухилення посилається лише на сам факт наявності невиконаних зобов`язань.

Натомість подання не містить обґрунтування та до нього не додано доказів про те, що боржник мав всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і йому не заважали будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) виконати судове рішення, однак вчинив будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні. Навпаки, з матеріалів подання вбачається, що майна та джерел доходів боржника виконавцем виявлено не було.

Крім того, у поданні не зазначено, що боржник не виконав будь-який з обов`язків, з числа визначених у статті 19 Закону № 1404, відповідних доказів до клопотання не долучено.

Також з матеріалів подання не вбачається, що боржник в усній чи письмовій формі відмовився від виконання судового рішення, тобто висловив пряму й відкриту відмову від його виконання, або боржник хоча відкрито і не відмовлявся від виконання судового акту, але вживав певних зусиль, які фактично роблять неможливим виконання рішення суду.

При цьому, суд зауважує, що згідно відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 30.12.2024 р. № 2505/124/26/01-2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться в державній установі Чернігівській слідчий ізолятор з 28.01.2020 р., що ставить під сумнів чи буде встановлення такого обмеження виправданим та сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів, а також наявність у боржника наміру виїхати за межі України.

Разом із тим, суд зауважує, що дана інформація надана станом на 30.12.2024 р., та не є актуальною станом на день звернення із цим поданням до суду. При цьому, з матеріалів подання не вбачається, що виконавцем вживалися заходи для встановлення місця перебування боржника безпосередньо перед зверненням із поданням до суду.

Крім того, подання не містить інформації про перетинання боржником державного кордону України.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що в порушення п. 2 Р. 13 Інструкції подання не містить інформацію про перетинання боржником державного кордону України, державним виконавцем належним чином не обґрунтовано наявності фактів ухилення від виконання своїх зобов`язань, а також не доведено, що таке втручання у права особи є виправданим, пропорційним та сприятиме досягненню переслідуваної легітимної мети, а тому у задоволенні подання слід відмовити.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 247, 260, 353, 441 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Сновського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гордійко Антоніни Василівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду.

На підставі ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.С. Чигвінцев