ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/12755/24
Провадження № 22-ц/821/999/25
Категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Глущенко І. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мельниченко Анастасії Миколаївни на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільно нажитим майном подружжя та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб BMW M1, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , шляхом заборони суб`єктам реєстраційних дій вчиняти дії по відчуженню транспортного засобу в будь-який спосіб, без заборони права користування транспортним засобом.

В обґрунтування заяви зазначив, що після отримання пояснень відповідача у справі про визнання майна спільно нажитим майном подружжя та поділ майна подружжя, у яких ОСОБА_3 повністю заперечує факт належності спірного майна подружжю, а також зазначила, що все спірне майно є її особистою власністю, у позивача виникло припущення, що відповідач має намір відчужити автомобіль, що може ускладнити виконання рішення суду у подальшому.

На підставі наведеного просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб BMW M1, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , шляхом заборони суб`єктам реєстраційних дій вчиняти дії по відчуженню транспортного засобу в будь-який спосіб, без заборони права користування транспортним засобом.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.04.2025відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільно нажитим майном подружжя та поділ майна подружжя.

Ухвала суду першої інстанції, мотивована тим, що позивач не вказав обґрунтованих підстав для забезпечення позову, не навів та не підтвердив належними доказами, що невжиття таких заходів, а саме накладення арешту на транспортний засіб BMW M1, д.н.з. НОМЕР_1 , може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Суд першої інстанції зазначив, що позов подано до суду 25.10.2024, а заява про забезпечення позову 09.04.2025, тобто через великий проміжок часу, і позивачем не надано доказів, що за цей час відповідач мала намір вчиняти будь-які дії щодо знищення або відчуження спірного майна.

Крім того, суд звернув увагу, що позивачем не доведено, як відчуження транспортного засобу вплине на виконання рішення суду, адже заявник просить стягнути з відповідача компенсацію вартості спільного майна подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі викладеного, прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача та відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Мельніченко А. М. подала апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що суд першої інстанції критично поставився до доводів заявника про те, що через невизнання ОСОБА_3 спільного проживання з заявником, існує ризик умисного відчуження цінного майна, що може унеможливити реальне виконання рішення суду по суті позовних вимог.

Вказує, що ОСОБА_1 довгий час не звертався з заявою про забезпечення позову, оскільки не очікував, що відповідач буде заперечувати факт спільного проживання.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 381/4019/18, в якій вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Також, на думку скаржника, заборона відчуження без заборони права користування рухомим майном, є достатньо пропорційною вимогам та конституційним правам ОСОБА_3 та не порушить її прав та звичного ритму життя.

Просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та винести нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити та накласти арешт на транспортний засіб BMW M1, д.н.з. НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_3 , шляхом заборони всім суб`єктам реєстраційних дій вчиняти дії по відчуженню транспортного засобу в будь-який спосіб, без заборони права користування транспортним засобом.

15.05.2025 від ОСОБА_3 до Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Мельніченко А. М.,дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 25.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання майна спільно нажитим майном подружжя та поділ майна подружжя шляхом стягнення компенсації його вартості. Позовні вимоги мотивував тим, що сторони з грудня 2020 року фактично проживали однією сім`єю за адресою проживання відповідача, а

07.04.2025 ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 22.01.2022, ОСОБА_3 є власником автомобілю BMW M1, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.29 28).

Згідно копії висновку з оцінки автотранспорту виданого ФОП ОСОБА_4 , станом на 07.10.2024 ринкова вартість автомобіля BMW M1, д.н.з. НОМЕР_1 становить 247 080, 00 грн (а.с. 31).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не вказав обґрунтованих підстав для забезпечення позову, не навів та не підтвердив належними доказами, що невжиття таких заходів, а саме накладення арешту на транспортний засіб, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Згідно вимог ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Суд першої інстанції зауважив, що заявником прийнято рішення про подання заяви про забезпечення позову після отримання пояснень відповідача, які подані до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно ч. 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що позивачем не доведено та судом не встановлено тих обставин, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зокрема, стосовно того, що поточний власник майна, на яке заявник проситьнакласти арешт, відповідач ОСОБА_3 , чинитиме спроби відчужити зазначене майно задля того, щоб уникнути можливості стягнення з неї коштів компенсації вартості майна на користь позивача у разі задоволення позовних вимог у цій справі.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідні доводи позивача позбавлені достатньої кількості фактів, які свідчать про намір відповідача відчужити вказане майно.

Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Підсумовуючи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не обґрунтовані доводи, які б дали суду підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, також не надано доказів, які б підтверджували наміри відповідача здійснити відчуження спірного автомобіля, зазначеного у заяві про забезпечення позову.

Відтак, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мельниченко Анастасії Миколаївни залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков