Справа № 539/3140/24
Провадження № 2/539/71/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М. М.,

за участі: секретаря судового засідання Крайсвітньої Н. М.,

прокурора Пістун К. О.,

представника Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області Півнюка К. М.,

представника відповідача адвоката Коряка А. В.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у місті Лубнах Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Безцінного Олега Володимировича в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Садово-городнє товариство «Ягідка», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, скасування державних реєстрацій, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та доводи інших учасників справи

У серпні 2024 року заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Безцінний О. В. в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, скасування державних реєстрацій.

Позов обґрунтовано тим, що Лубенською окружною прокуратурою Полтавської області при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено порушення інтересів держави у зв`язку з незаконною передачею у власність земельної ділянки водного фонду на території Лубенського району Полтавської області. Так, установлено, що розпорядженням голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 10 січня 2008 року № 7 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки» ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, площею 0,06 га, на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області для ведення садівництва.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лубни-Райземпроектсервіс» (далі ТОВ «Лубни-Райземпроектсервіс») розробило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення садівництва ОСОБА_2 на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області. Розпорядженням голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 17 листопада 2008 року № 381 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» ОСОБА_2 затверджено технічну документацію та передано у власність земельну ділянку, площею 0,11 га, кадастровий номер :07:001:0210 для ведення особистого селянського господарства на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області.

У подальшому Лубенська районна державна адміністрація Полтавської області видала державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 від 10 вересня 2010 року серії ЯЖ № 744498. Акт зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 53.

На підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року серії ВРЛ № 974972, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Іщенко Г. К., ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 спірну земельну ділянку. До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05 липня 2013 року внесено відомості про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку на підставі рішення державного реєстратора Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області Халітби Л. М., індексний номер 3707882.

Водночас спірна земельна ділянка розташована у водоохоронній зоні прибережній захисній смузі штучного водного об`єкта (ставка), тому не могла передаватися у приватну власність та використовуватися в цілях ведення особистого селянського господарства.

За даними Публічної кадастрової карти та відповідно до відомостей, наданих Регіональним офісом водних ресурсів у Полтавській області, на земельній ділянці з кадастровим номером :07:002:0002 знаходиться штучний водний об`єкт ставок, який розташований поряд із спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :07:001:0210.

Таким чином, всупереч норм матеріального права землі водного фонду сформовані як землі сільськогосподарського призначення та передані у приватну власність. Землі під водними об`єктами (включаючи прибережні захисні смуги) не можуть передаватись у власність громадян, оскільки імперативно обмежені у цивільному обороті та на них поширюється окремий чітко визначений законодавством порядок і способи використання.

У результаті проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою за кримінальним провадженням від 18 березня 2019 року № 0000044 експертом проведено натурне обстеження та встановлено фактичне розташування урізу води ставка. Відповідно до висновку експерта від 30 травня 2024 року № 1721 експертом встановлено, що крутизна схилу у районі розташування досліджуваної земельної ділянки становить 15,2 градусів. Таким чином, нормативна ширина прибережної захисної смуги ставка становить 100 м (вимоги статті 88 Водного кодексу України (далі ВК України) при перевищенні крутизни схилів у три градуси). Крім того, експертом у висновку від 30 травня 2024 року № 1721 констатовано, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0210 повністю розташовані у межах прибережної захисної смуги навколо водного об`єкту на території земель водного фонду, відповідно до даних Генерального плану села Нижній Булатець Лубенського району Полтавської області. Вказане підтверджується також відомостями Державного підприємства «Полтавський науково-дослідний та проектний інститут» та матеріалами топографо-геодезичного знімання, виконаного фізичною особою підприємцем (далі ФОП) ОСОБА_4 .

Землі, зайняті прибережними захисними смугами, є землями водного фонду, на які поширюється окремий порядок надання та використання. Виділення земель водного фонду у власність громадян для садівництва чи для ведення особистого селянського господарства, заборонено законодавством України. Надання у приватну власність земель водного фонду для ведення садівництва, особистого селянського господарства, без врахування імперативної заборони щодо використання земель водного фонду з цією метою, суперечить вимогам законодавства.

Повернення у володіння держави земельної ділянки, незаконно переданої у власність фізичній особі, має легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки належністю її до земель водного фонду. При поверненні майна забезпечуватиметься також пропорційність, співрозмірність між втручанням у право особи та інтересами суспільства як невід`ємною складовою та інструментом верховенства права.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Враховуючи, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0210 водного фонду сформована як ділянка з категорією землі сільськогосподарського призначення, основним цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, є підстави для скасування її державної реєстрації.

Зважаючи на те, що право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зокрема, шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку.

Також спірна земельна ділянка має бути повернута Лубенській міській раді Лубенського району Полтавської області. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Таке відновлення може відбутися і у цій справі за заявленої вимоги про повернення територіальній громаді спірної земельної ділянки. Таке повернення переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Суспільний інтерес у поверненні спірної земельної ділянки територіальній громаді спрямований на задоволення соціальних потреб: у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права комунальної власності на цю ділянку. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним, таке повернення відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Стосовно землі водного фонду закон установлює пріоритет державної, комунальної власності на землю над приватною.

При визначенні законного володільця спірного майна необхідно враховувати, що право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу. У разі протиправної передачі цих об`єктів у приватну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка мас закріплений у законодавстві статус обмежено обороноздатної.

Спірна земельна ділянка відносяться до земель водного фонду, має статус обмежено оборотоздатної і згідно із законом не може перебувати у приватній власності, проте продовжує бути зареєстрованою на праві власності за ОСОБА_1 , порушення прав її законного володільця (територіальної громади) на реалізацію усіх правомочностей власника триває. Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області є власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0210 в силу закону, тобто є тим органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Позов про скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на неї та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, прокурор пред`являє, керуючись статтею 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України), якою передбачено способи захисту прав на земельні ділянки.

Необхідність пред`явлення цього позову зумовлена потребою у забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки та охорони землі як національного багатства, зокрема спірної земельної ділянки природно-заповідного фонду, порушення ґрунтового покриву (розорювання, дискування) якої заборонено законом. Позов прокурора про повернення територіальній громаді спірної земельної ділянки водного фонду спрямований на збереження екосистеми України, захисту довкілля і реалізації екологічних прав громадян, а також контролю за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося згідно з вимогами законодавства. Держава з метою захисту екосистеми України та дотримання екологічних прав громадян зобов`язана забезпечити належну охорону земель водного фонду, у тому числі і спірної земельної ділянки.

Прокурор зазначив у позові, що повернення земельної ділянки територіальній громаді переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами. «Суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду з вимогою про повернення спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_1 є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання зміни цільового призначення земель водного фонду та безоплатної передачі у власність фізичній особі земельної ділянки із комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю українського народу. Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Саме Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Порушення визначеного законом порядку та протиправне надання землі у власність з порушенням законодавства завдає шкоду власності відповідної територіальної громади та суперечить інтересам держави в цілому, що є підставою для пред`явлення позову в інтересах Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області.

Лубенська окружна прокуратура 21 червня 2022 року звернулася до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області з повідомленням у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» про наявність порушень законодавства при наданні у приватну власність ОСОБА_2 , а у подальшому ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,11 га, кадастровий номер :07:001:0210, для ведення особистого селянського господарства на території колишньої Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області. У відповідь Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області від 11 липня 2022 року № 01-16/2941 повідомила, що у зв`язку з відсутністю повної та достовірної інформації про вчинене правопорушення не має змоги звернутися до суду з позовом про усунення порушень законодавства, допущеного при передачі у власність вказаної земельної ділянки, у даному випадку не заперечує щодо звернення прокурора з таким позовом. Зазначена відповідь свідчить про те, що уповноважений орган місцевого самоврядування самоусунувся від вжиття заходів, спрямованих на повернення земельної ділянки водного фонду, переданої усупереч закону. Бажання Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області захищати інтереси держави повинне полягати в активних діях, наприклад, підготовка позову, сплата судового збору тощо.

Вказаний факт свідчить про бездіяльність сторони у справі та необхідність захисту інтересів держави саме прокурором. Також Лубенська окружна прокуратура повідомила Лубенську міську раду Лубенського району Полтавської області про намір звернутися до суду в інтересах держави в особі міської ради. Нездійснення захисту, у даному випадку, виявляється в усвідомленій пасивній поведінці Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області при вирішення суспільно важливого питання. Маючи відповідні повноваження для захисту інтересів держави, Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області як розпорядник земель комунальної власності своєчасно не вживає заходів для повернення незаконно відчужених земель водного фонду. Бездіяльність у цьому випадку уповноваженого органу полягає у відсутності протягом тривалого періоду часу активних дій, спрямованих на звернення з позовом до суду, та є підставою для звернення до суду прокурора. Розгляд цієї справи підсудний цивільному суду.

На підставі викладеного заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Безцінний О. В. в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області просив: усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0210 Лубенській міській раді Лубенського району Полтавської області; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,11 га, кадастровий номер :07:001:0210, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 8); скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0210 з одночасним припиненням усіх речових прав на неї; стягнути з відповідача на користь Полтавської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 9 084 грн.

Представник Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 03 грудня 2024 року звернувся до суду із заявою, в якій просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

У поданому до суду 04 лютого 2025 року клопотанні голова Садово-городнього товариства «Ягідка» (далі СГТ «Ягідка») Степаненко В. І. вказував, що позовні вимоги прокуратури є безпідставними та необґрунтованими, тому просив в їх задоволенні відмовити.

Відповідач та його представник не подавали до суду відзив на позовну заяву.

ОСОБА_2 не зверталася до суду з поясненнями щодо позову.

У судовому засіданні представник відповідача вказував, що жоден акт органу влади, на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності на спірну земельну ділянку, не був оскаржений та скасований. Прокуратура не доводить незаконність та не заявляє вимоги про незаконність рішень районної державної адміністрації щодо спірної земельної ділянки. Правочини, на підставі яких відповідач набув земельну ділянку, також чинні. ОСОБА_2 , діючи в межах виданих органом влади актів, отримала у власність спірну земельну ділянку, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку, який не був оскаржений, не був скасований та не визнавався недійсним. У подальшому ОСОБА_2 , діючи як добросовісний набувач, продала на підставі номінально посвідчених договорів купівлі-продажу відповідачу, який також діяв добросовісно у межах законодавства, спірну земельну ділянку та нерухоме майно, яке на ній розташоване.

Адвоката Коряк А. В. зазначив, що не вся земельна ділянка знаходиться у водоохоронній зоні. Позивач просить позбавити права власності особу, яка є добросовісним набувачем. Фактично порушено баланс інтересів. Зазначив, що вимоги у цій справі є фактично витребуванням майна у відповідача, проте не доведено наявності обставин, за яких такі вимоги можуть бути задоволені. Прокурором використано неналежний спосіб захисту. Вказував, що представники органів влади не дотрималися вимог законодавства при передачі земельної ділянки (виготовленні документації, проведенні державних реєстрацій, встановленні межових знаків тощо) у власність ОСОБА_2 , проте прокуратура хоче покласти відповідальність лише на ОСОБА_1 . Бюро технічної інвентаризації під час реєстрації будинку на спірній земельній ділянці не встановило порушень, зокрема щодо розташування такої земельної ділянки у межах водного фонду. Не можна вирішувати питання про законність (незаконність) передачі земельної ділянки, не вирішуючи питання про правомірність нерухомого майна, яке розташоване на такій земельній ділянці. Відповідача намагаються позбавити права власності на земельну ділянку, залишаючи поза межами розгляду справи право власності (не ставлячи під сумнів) на господарські будівлі на ділянці. Нормами матеріального права визначено, що земельна ділянка і розташоване на ній нерухоме майно є нерозривно пов`язані.

Адвокат Коряк А. В. також суду пояснив, що на спірній земельній ділянці знаходиться будинок, баня, господарські споруди (повноцінне житло), відповідач купляв обладнаний садовий будинок. Будинок функціонує як житло, підприємницької діяльності там не здійснюється. Адвокат Коряк А. В. звернув увагу на непритягнення до відповідальності осіб, які приймали участь у передачі спірної земельної ділянки (надання висновків, формування документації тощо) у власність фізичній особі. Вказував, що сторона відповідача не заперечує факт розташування спірної земельної ділянки у прибережній захисній смузі. Водночас звернув увагу на порушення прав відповідача під час проведення експертизи. Зазначив, що спірна земельна ділянка не межує з водою. Під час укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки нотаріус перевірила та не встановила обмежень щодо такої земельної ділянки.

Прокурор Пістун К. О. у судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. На запитання представника відповідача прокурор Пістун К. О. пояснила, що: позовні вимоги про скасування розпорядження районної державної адміністрації, що стосуються спірної земельної ділянки, не заявлялися, оскільки скасування таких рішень не є ефективним способом захисту; державний акт на спірну земельну ділянку не визнавався недійсним і такі вимоги не заявлено; не заявлено вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки, площею 0,11 га, кадастровий номер :07:001:0210, оскільки це не є ефективним способом захисту; вказаний договір не визнаний недійним; ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем, оскільки, враховуючи місцезнаходження земельної ділянки, він свідомо міг передбачити, що ця ділянка знаходиться у водоохоронній зоні; спірна земельна ділянка в силу вимог закону не може перебувати у приватній власності, тому не заявлено вимоги про її витребування, а заявлено вимоги про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути це майно Лубенській міській раді Лубенського району Полтавської області; власником спірної земельної ділянки не може бути фізична особа; відповідно до висновку експертизи спірна земельна ділянка повністю знаходиться у водоохоронній зоні; на спірній земельній ділянці знаходиться садовий будинок; у цій справі не заявлено вимог щодо садового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці. В ході досудового розслідування у межах кримінального провадження, яке наразі закрито, залучався геодезист, який визначав межі знаходження відповідних господарських будівель, зокрема на спірній земельній ділянці.

На запитання представника відповідача прокурор Пістун К. О. також пояснила, що: їй не відомо, чи притягалися до відповідальності посадові особи, що приймали розпорядження, на підставі яких спірна земельна ділянка перейшла у власність фізичній особі; зазначила, що не може стверджувати про відповідність закону вказаних розпоряджень, враховуючи, знаходження земельної ділянки у водоохоронній зоні; розпорядження реалізоване як акт органу державної влади. На спірній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, проте питання про знесення такого майна не заявлено. Наявна у матеріалах справи експертиза проведена відповідно до вимог закону. Висновок експерта підтверджує заявлені у справі вимоги, зокрема факт розташування спірної земельної ділянки у природоохоронній зоні.

Представник Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 23 травня 2025 року звернувся до суду із заявою, в якій вказував, що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України від 12 березня 2025 року № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі Закон № 4292-IX), яким внесені зміни до ЦК України, Господарського процесуального кодексу України і Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Звернув увагу на пункт 1 частини третьої статті 388 ЦК України, частину п`яту статті 390 ЦК України, пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4292-IX. Зазначив, що у зв`язку з внесенням змін до ЦК України, які безпосередньо впливають на вирішення спору у цій справі, а також відсутність коштів у міському бюджеті для компенсації вартості нерухомого майна добросовісному набувачеві, позовні вимоги керівника Лубенської окружної прокуратури не підтримує та просив відмовити у їх задоволенні.

У судових дебатах прокурор Пістун К. О. звернула увагу на порядок та підстави передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, перехід цього майна у власність відповідачу та реєстрацію зазначеної нерухомості за останнім. Вказувала, що в ході судового розгляду встановлено та підтверджено наданими доказами, що спірна земельна ділянка розташована в водоохоронній зоні прибережній захисній смузі штучного водного об`єкта - ставка, а тому не могла в силу закону передаватися у приватну власність та використовуватися в цілях ведення особистого селянського господарства. Зупинилася на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема на абзаці 15 частини першої статті 1 Закону України «Про землеустрій», статтях 5860 ЗК України, статтях 88, 89 ВК України, висновках Великої Палати Верховного Суду Великої, сформульованих у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, від 15 вересня 2020 у справі № 469/1044/17 (щодо неможливості заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду; неможливість виникнення приватного власника); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, від 15 вересня 2020 у справі № 469/1044/17 (щодо негаторного позову (за умови зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України), який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду); від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (щодо добросовісності (недобросовісності) сторін договору за умови існування відповідних законодавчих заборон і обмежень, набуття нею майна всупереч закону); від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (щодо права держави втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб з метою захисту загальних інтересів у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації).

Прокурор вказувала на пропорційність втручання з дотриманням основоположних принципів статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хамер проти Бельгії». Зазначила, що відповідно до дослідженого в ході судового розгляду паспорту водного об`єкту, поряд зі спірною земельною ділянкою знаходиться ставок, площею 14,654 га, водозбірна площа до створу греблі становить 9,1 кв. км (до гирла водотоку 61,5 кв. км); крутизна схилу у районі розташування досліджуваної земельної ділянки становить 15,2 градуси; нормативна ширина прибережної захисної смуги ставка становить 100 м; висновком експерта за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою підтверджено, що межі спірної земельної ділянки повністю розташовані в межах прибережної захисної смуги навколо водного об`єкту на території земель водного фонду, відповідно до даних генерального плану села Нижній Булатець Лубенського району Полтавської області, вказане також підтверджується матеріалами топографо-геодезичного знімання, виконаного ФОП ОСОБА_5 .

Прокурор Пістун К. О. у судових дебатах вказувала, що надання у приватну власність земель водного фонду для ведення садівництва, особистого селянського господарства, без врахування імперативної заборони щодо використання земель водного фонду з цією метою, суперечить вимогам законодавства, зокрема статтям 20, 21, 60, 61 ЗК України, статтям 88, 89 ВК України. У ході судового розгляду досліджено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25 червня 2019 року, складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, у якому вказано фактичний стан використання даної земельної ділянки відповідачем. Встановлено, що на час обстеження земельної ділянки (25 червня 2019 року) на земельній ділянці, площею 0,11 га, побудований комплекс споруд для відпочинку, а саме: альтанки, які розташовані на воді, заасфальтована площадка для автомобілів, біля якої розміщена брезентова палатка для торгівлі, дерев`яна площадка під накриттям, на якій розміщені великі столи для відпочинку, площадка викладена бруківкою під відкритим небом, металеві ємності для купання, будинок (баня), а також ведеться додаткове будівництво нових споруд (альтанок) на воді та поблизу неї. Даний комплекс побудований для відпочинку людей. Земельна ділянка приватної власності використовується всупереч вимог статей 61, 96 ЗК України.

Прокурор Пістун К. О. у судових дебатах акцентувала увагу, що стосовно земель водного фонду закон установлює пріоритет державної та комунальної власності над приватною. Землі водного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто належать до обмежено оборотоздатних об`єктів. Титул і правовий режим обмежено оборотоздатних земель як об`єктів права власності, які не можуть набуватися приватними власниками, встановлений законодавством і до внесення відповідних змін до законодавства є невід`ємним та незмінним. Доки вказаний правовий титул зберігається, суб`єкт права власності зберігає також і повноваження правової охорони та захисту свого права. Реалізація такого права повинна відбуватися з урахуванням зазначених особливостей, які відмежовують обмежено оборотоздатні об`єкти цивільних прав від об`єктів, які можуть перебувати у приватній власності та у вільному обігу між приватними особами. При визначенні законного володільця спірного майна необхідно враховувати, що право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу. У разі протиправної передачі цих об`єктів у приватну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Також прокурор окремо зупинилася щодо незастосування до спірних правовідносин положень Закону № 4292-IX в частині умов та порядку компенсації органом державної влади добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна. Вказувала, що механізм компенсації вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади, застосовується виключно у разі, якщо відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач. Спірна земельна ділянка повністю розташована в межах прибережної захисної смуги ставка на території Лубенської територіальної громади (колишньої Вищебулатецької сільської ради). Відповідач у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак, характерних для земель водного фонду (близьке розташовування водного об`єкту, будівництво ним споруд (альтанок) на воді та поблизу неї, укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвесторг» (далі ТОВ «Інвесторг»), де він ( ОСОБА_1 ) є директором, та Лубенською районною державною адміністрацією Полтавської області договору оренди цього ж водного об`єкту), знав або, проявивши розумну обачність, мав знати про те, що купує землю, зайняту прибережною захисною смугою. Договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 як продавцем і ОСОБА_1 як покупцем 22 грудня 2010 року, тобто лише через три місяці після видачі державного акта на право власності продавцю на земельну ділянку. Прокурор зауважила, що представником продавця при укладенні зазначеного договору купівлі-продажу була ОСОБА_6 дружина покупця (відповідача у цій справі).

Прокурор Пістун К. О. у судових дебатах просила врахувати поведінку набувача земельної ділянки. Після реєстрації права власності ОСОБА_1 на садовий будинок, загальною площею 49,3 кв. м, і спірної земельної ділянки, ним розпочато реконструкцію садового будинку, у результаті чого ним допущено самовільне будівництво на суміжній земельній ділянці, яка знаходиться в оренді ТОВ «Інвесторг» (директор ОСОБА_1 ). Вказане свідчить про недобросовісність дій відповідача. ОСОБА_1 у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак, характерних для земель водного фонду знав або, проявивши розумну обачність, мав знати про те, що земельна ділянка, яку він набуває у власність, вибула з володіння держави з порушенням вимог закону. Придбання відповідачем земельної ділянки, розташованої поряд із водним об`єктом, як землі сільськогосподарського призначення ставить під обґрунтований сумнів його добросовісність. Прокурор стверджувала, що відповідач був обізнаний щодо незаконності виділення земельної ділянки, а також про його недобросовісність у спірних правовідносинах.

Прокурор Пістун К. О. у судових дебатах просила задовольнити позов, оскільки це приведе до забезпечення найкращих інтересів держави та територіальної громади. Звернула увагу на частину четверту статті 57 ЦПК України. Вказувала, що відмова представника органу місцевого самоврядування як органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову не позбавляє прокурора права підтримувати позов, з яким він звернувся до суду. Заява представника міської ради щодо відмови від позову, зміна позиції у судовому засіданні свідчить про їхню бездіяльність та невжиття заходів з метою захисту інтересів територіальної громади та повернення спірної земельної ділянки у власність такої громади.

Прокурор Пістун К. О. також звернула увагу, що у висновку експерта зазначено про порушення вимог закону при виготовленні технічної документації при отриманні ОСОБА_3 спірної земельної ділянки (які документи не включені до технічної документації), що має наслідком незаконну передачу земельної ділянки водного фонду у приватну власність, зокрема і ОСОБА_1 . Вказувала, що позовна даність не застосовується, відповідач не є добросовісним набувачем.

Представник відповідача адвокат Коряк А. В. у судових дебатах вказував, що позовні вимоги прокуратури зводяться до усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку Лубенській міській раді Лубенського району Полтавської області та скасування відповідних записів в двох реєстрах (Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі), з одночасним припиненням усіх речових прав на вказану земельну ділянку. З такими вимогами відповідач та його представник категорично не погоджуються. 10 січня 2008 року розпорядженням голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області № 7 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, у тому числі ОСОБА_2 17 листопада 2008 року розпорядженням голови вказаної адміністрації № 381 у встановленому на той час порядку (статті 13, 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 17, 22, 81, 118, 121, 125, 126, 183, 184, 186 ЗК України) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності, для ведення особистого селянського господарства, зокрема ОСОБА_2 , в розмірі 0,11 га.

Представник відповідача звернув увагу, що ОСОБА_2 мала право через три місяці після отримання державного акта (або у будь-який інший строк) відчужувати це майно на користь ОСОБА_1 , такі дії (укладення договору купівлі-продажу) не свідчать про їхню недобросовісність. 23 листопада 2007 року відділом будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області складено відповідний письмовий висновок про відсутність обмежень та обтяжень містобудівного характеру на спірну земельну ділянку. Аналогічний висновок 13 лютого 2008 року надав відділ земельних ресурсів у Лубенському районі із зазначенням цільового призначення земельної ділянки для ведення садівництва. Аналогічні висновки покладені в основу технічного завдання від 13 лютого 2008 року, затвердженого начальником відділу земельних ресурсів. Із затвердженої технічної документації вбачається, що цільовим призначенням спірної земельної ділянки є «ведення садівництва». У результаті таких дій та рішень державних органів (жодне з яких не визнано незаконним чи недійсним) ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки, про що отримала відповідний державний акт серії ЯЖ № 744498 від 10 вересня 2010 року. В подальшому, а саме 20 грудня 2010 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав садовий будинок АДРЕСА_1 , розташований на приватизованій земельній ділянці з кадастровим номером :07:001:0210, про що сторони уклали нотаріально посвідчений договір від того ж числа. При цьому в пункті 1.2 договору вказано, що зазначений будинок належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 грудня 2010 року виконавчим комітетом Вищебулатецької сільської ради. У подальшому на підставі вказаного договору до відповідних реєстрів внесено інформацію про право власності ОСОБА_1 на зазначене нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом № 28565745. Вказував, що між продажем будинку і отриманням свідоцтва пройшло два тижні (жодним нормативним актом не передбачено обмеження щодо строку на відчуження нерухомого майна). Того ж дня ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав приватизовану земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0210, про що сторони уклали нотаріально посвідчений договір від того ж числа. При цьому в пункті 1.1 договору вказано, що земельна ділянка має цільове призначення ведення особистого селянського господарства. Вказаний договір також був зареєстрований у відповідних державних реєстрах, що об`єктивно підтверджується витягом від 29 липня 2024 року № 388738179. Як вбачається з листа регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області від 12 червня 2020 року, Порядок розроблення паспорта водного об`єкта було затверджено Наказом Міністерства екології і природних ресурсів від 18 березня 2013 року № 99, тобто через три роки після того, як вже ОСОБА_1 став власником спірного нерухомого майна.

Адвокат Коряк А. В. у судових дебатах стверджував, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем нерухомого майна, яке було ним придбано за оплатними нотаріально посвідченими договорами, які внесені до відповідних реєстрів. Ні позовна заява, ні матеріали справи не містять жодних доказів та навіть посилань на недобросовісність ОСОБА_1 як набувача майна. Статтею 330 ЦК України визначено, що навіть якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права (а за логікою позову прокуратури ОСОБА_2 не мала такого права), то добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до вимог статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано у нього. В свою чергу стаття 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише в трьох випадках, жоден з яких до ОСОБА_1 не має ніякого відношення.

Представник відповідача звернув увагу на постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (щодо права добросовісної особи покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та набуття нею права на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень); від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (щодо втручання державного органу у право на мирне володіння майном, балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, обґрунтованого пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть); від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору; віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів).

Адвокат Коряк А. В. у судових дебатах вказував, що хоча предметом спору є земельна ділянка, проте слід зазначити, що саме на цій земельній ділянці розташовано нерухоме майно, належне ОСОБА_1 (як вказано власне в самих договорах купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема садовий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями). І цілком очевидно, що позбавлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку позбавить його і права власності (в повному розумінні цього терміну) на вказане нерухоме майно. Нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, нерозривно пов`язане з цією земельною ділянкою.

Адвокат Коряк А. В. також звернув увагу на набрання 09 квітня 2025 року чинності Законом № 4292-IX, пунктом 3 розділу І якого доповнено статтю 390 ЦК України частиною п`ятою нового змісту. Вказував на частину п`яту статті 390 ЦК України та пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4292-IX. Прокурором не надано до матеріалів справи оцінку вартості спірної земельної ділянки, зробленої у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», не внесена відповідна сума вартості такого майна на депозитний рахунок суду, що в силу приписів статті 390 ЦК України унеможливлює задоволення позову та є окремою підставою для відмови у позові прокурора. При цьому представник відповідача посилався на постанову господарського суду Харківської області від 21 травня 2025 року у справі № 922/2896/20.

Крім того, представник відповідача вважав за необхідне просити суд застосувати до позовних вимог позовну давність, визначену пунктом 1 частини третьої статті 388 ЦК України. ОСОБА_1 за оплатним договором придбав спірну земельну ділянку ще 20 грудня 2010 року, тому станом на дату звернення прокурора до суду пройшло понад тринадцять років, а попередній власник ОСОБА_2 отримала спірну земельну ділянку у власність 10 вересня 2010 року. Вказував, що у 2013 році до Державного реєстру були внесені відомості, що ОСОБА_1 є власником спірної земельної ділянки. На дату звернення прокурора до суду сплив визначений законом десятирічний строк позовної давності. Звернув увагу на подану представником міської ради заяву про відмову від позову. Вказував, що прокурор обрав неналежний та неефективний спосіб захисту.

Рух справи

01 серпня 2024 року заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Безцінний О. В. в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, скасування державних реєстрацій.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 серпня 2024 року справу № 539/3140/24 передано судді Пилипчуку М. М.

Згідно з відповіддю з Єдиного демографічного реєстру від 05 серпня 2024 року № 723439 місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11 вересня 2024 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив.

Підготовче судове засідання 11 вересня 2024 року відкладено на 01 жовтня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача та представника Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області.

Представник Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 30 вересня 2024 року звернувся до суду із заявою про проведення підготовчого судового засідання 01 жовтня 2024 року за його відсутності.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 16 жовтня 2024 року, в судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі.

Представник Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 11 жовтня 2024 року звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеного на 16 жовтня 2024 року, на іншу дату у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці. 16 жовтня 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Коряка А. В. про відкладення розгляду справи, оскільки він приймає участь у розгляді іншої кримінальної справи в суді апеляційної інстанції як представник потерпілого. Вказував, що лише 15 жовтня 2024 року укладено зі Степаненком В. І. договір на представництво його інтересів у справі. Враховуючи зазначені клопотання органу місцевого самоврядування та представника відповідача, думку прокурора щодо вказаних клопотань, 16 жовтня 2024 року судове засідання відкладено на 12 листопада 2024 року.

Представник ОСОБА_1 адвокат Коряк А. В. 12 листопада 2024 року звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки він приймає участь у тестуванні (складенні тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду) кандидатів в судді Апеляційної палати ВАКС. Повідомив, що є кандидатом, якого допущено до кваліфікаційних іспитів на вказаному конкурсі, тому до 15 листопада 2024 року включно перебуває у навчальній відпустці. Враховуючи вказане клопотання, заслухавши думку інших учасників справи, які не заперечували щодо відкладення судового засідання, 12 листопада 2024 року розгляд справи відкладено на 03 грудня 2024 року.

Прокурор Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Пістун К. О. 25 листопада 2024 року звернулася до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи.

Представник Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 03 грудня 2024 року звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник ОСОБА_1 адвокат Коряк А. В. 03 грудня 2024 року звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки він є кандидатом, якого допущено до кваліфікаційних іспитів, тому 04 грудня 2024 року має перебувати у ВККС у зв`язку з тестуванням згідно із затвердженим графіком. З врахуванням постійних та тривалих повітряних та ракетних тривог та проблем з транспортом (в тому числі міжміським) має намір вибути в місто Київ 03 грудня 2024 року. Зазначив, що з об`єктивних причин не має змоги прийняти участь в судовому засіданні. Враховуючи вказане клопотання, заслухавши думку прокурора Пістун К. О., яка вважала за доцільне відкласти судове засідання, 03 грудня 2024 року розгляд справи відкладено на 18 грудня 2024 року.

Представник ОСОБА_1 адвокат Коряк А. В. 18 грудня 2024 року подав до суду заяву про залучення третіх осіб (без самостійних вимог) на стороні відповідача. Представник ОСОБА_1 адвокат Коряк А. В. також подав до суду заяву про проведення судового засідання 18 грудня 2024 року за його відсутності та відсутності відповідача, наполягав на залученні третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 і Садово-городнє товариство «Ягідка» (далі СГТ «Ягідка»). Прокурор Пістун К. О. 18 грудня 2024 року звернулася до суду із заявою, в якій просила провести судове засідання 18 грудня 2024 року без її участі. Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області про причини неявки в судове засідання 18 грудня 2024 року суд не повідомила, про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 грудня 2024 року залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 та СГТ «Ягідка»; у зв`язку із залученням до участі у справі вказаних третіх осіб в судовому засіданні оголошено перерву до 15 січня 2025 року; залученим до участі у справі третім особам направлено копію цієї ухвали, копію позовної заяви та додатки до неї.

Направлена ОСОБА_2 за її зареєстрованим місцем проживання судова кореспонденція повернулася до суду з довідкою поштової служби про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». ОСОБА_2 не повідомляла суд про зміну місця проживання або іншу адресу для направлення судової кореспонденції. Представник відповідача у судовому засіданні вказував, що ОСОБА_2 тривалий час проживає за кордоном, про розгляд справи повідомлена телефоном, що може підтвердити її син у судовому засіданні.

Направлена СГТ «Ягідка» за його місцезнаходженням судова кореспонденція повернулася до суду з довідкою поштової служби про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». СГТ «Ягідка» не повідомляло суд іншу адресу для направлення судової кореспонденції.

У судовому засіданні 15 січня 2025 року за клопотанням прокурора Пістун К. О., щодо якого не заперечував представник відповідача, долучено до матеріалів справи копії документів. Також у судовому засіданні 15 січня 2025 року задоволено клопотання адвоката Коряка А. В. про надання часу для ознайомлення з поданими документами, відкладено розгляд справи на 04 лютого 2025 року.

У поданому до суду 04 лютого 2025 року клопотанні голова СГТ «Ягідка» Степаненко В. І. вказував, що позовні вимоги прокуратури безпідставні та необґрунтовані, тому просив в їх задоволенні відмовити; просив розглянути справу без участі представника товариства.

Представник відповідача подав до суду заяву від 04 лютого 2025 року, в якій вказував, що: від ОСОБА_1 йому стало відомо, що ОСОБА_2 не менше ніж три роки тому виїхала за межі України, де й перебуває на даний час. Вказані обставини об`єктивно може підтвердити в наступному судовому засіданні її син, який залишився проживати в Україні. Адвокат Коряк А. В. зазначив, що явку сина ОСОБА_2 забезпечить у судове засідання.

У судовому засіданні 04 лютого 2025 року адвокат Коряк А. В. вказував, що письмові докази необхідно досліджувати у присутності представника органу місцевого самоврядування, тому просив оголосити перерву, прокурор вказувала, що не буде заперечувати, якщо суд задовольнить вказане клопотання представника відповідача, розгляд справи відкладено на 19 лютого 2025 року, визнавши явку представника міської ради в судове засідання обов`язковою.

У судовому засіданні 19 лютого 2025 року прокурор заявила клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона приймає участь в іншому судовому засіданні в Полтавському апеляційному суді, розгляд справи відкладено на 04 березня 2025 року.

Представник відповідача 04 березня 2025 року подав до суду заяву про перенесення 04 березня 2025 року судового засідання, оскільки він перебуває на лікарняному і саме 04 березня 2025 року його має оглянути лікар. Прокурор у судовому засіданні вважала за доцільне відкласти розгляд справи. Розгляд справи відкладено на 01 квітня 2025 року.

Представник відповідача 31 березня 2025 року звернувся до суду із заявою, в якій вказував, що 01 квітня 2025 року він як захисник обвинуваченого приймає участь у розгляді іншої кримінальної справи, тому просив відкласти судове засідання на іншу дату. Прокурор у судовому засіданні вважала за доцільне відкласти розгляд справи. Розгляд справи відкладено на 07 квітня 2025 року.

Представник відповідача 07 квітня 2025 року звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, оскільки він у зв`язку із сімейними обставинами має виїхати до міста Києва, що було заплановано понад два тижні тому, що об`єктивно унеможливлює його участь у судовому засіданні. Прокурор у судовому засіданні вважала за можливе відкласти розгляд справи. Розгляд справи відкладено на 15 квітня 2025 року.

Представник відповідача 08 квітня 2025 року звернувся до суду із заявою, в якій вказував, що 15 квітня 2025 року він як захисник обвинуваченого приймає участь у розгляді іншої кримінальної справи, тому просив відкласти судове засідання на іншу дату. Прокурор у судовому засіданні вважала за доцільне відкласти розгляд справи. Розгляд справи відкладено на 29 квітня 2025 року.

У судовому засіданні 29 квітня 2025 року долучено до матеріалів справи подані прокурором докази (відомості, отримані з інформаційної системи «Аркан», щодо перетину кордону України) щодо виїзду ОСОБА_2 за межі України 02 грудня 2021 року. У судовому засіданні задоволено клопотання прокурора про відкладення розгляду справи для підготовки до судових дебатів. Розгляд справи відкладено на 20 травня 2025 року.

У судовому засіданні 20 травня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи для підготовки до судових дебатів. Розгляд справи відкладено на 23 травня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 02 червня 2025 року.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, що відділ будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області, розглянувши план розташування земельної ділянки, яка розташована на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області і передається у приватну власність ОСОБА_3 , у висновку від 23 листопада 2007 року № 1989/01-24 повідомив, що обмежень та обтяжень містобудівного характеру на земельну ділянку, площею 0,06 га, призначену для ведення садівництва, не має.

Розпорядженням Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 10 січня 2008 року № 7 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки» надано дозвіл трьом особам на розробку технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, загальною площею 0,18 га, на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області для ведення садівництва, зокрема, ОСОБА_3 площею 0,06 га. Рекомендовано укласти договори на виготовлення технічної документації за проектною організацією, яка має відповідний дозвіл на виготовлення даних робіт; представити технічну документацію на розгляд та затвердження в районну державну адміністрацію; у встановленому порядку виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки, провівши їх державну реєстрацію; неухильно виконувати обов`язки землевласників відповідно до статті 91 ЗК України. Рекомендовано Вищебулатецькій сільській раді Лубенського району Полтавської області та відділу земельних ресурсів у Лубенському районі Полтавської області внести відповідні зміни в земельно-облікові документи.

У висновку відділу земельних ресурсів у Лубенському районі Полтавської області Головного управління земельних ресурсів у Полтавській області від 13 лютого 2008 року № 391, розглянувши заяву ОСОБА_3 про підготовку висновку з надання земельної ділянки та видачі технічного завдання на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, загальною площею 0,06 га, для ведення садівництва, відділ відмітив, що виготовлення технічної документації проводиться згідно з розпорядженням Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 10 січня 2008 року № 7. Земельна ділянка відповідно до Українського класифікатора прав обмеженого користування чужою земельною ділянкою обмежень, обтяжень при використанні за цільовим призначенням, не має.

ТОВ «Лубни-Райземпроектсервіс» у 2008 році розробило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення садівництва ОСОБА_2 на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області. Відповідно до технічної документації кадастровий номер земельної ділянки 070010210, площа 0,11 га, код цільового використання земельної ділянки 1.2 для ведення садівництва.

За змістом пояснювальної записки землевпорядника ОСОБА_7 , доданої до технічної документації, згідно із заявою ОСОБА_2 , яка побажала одержати державний акт на право власності на земельну ділянку, Лубенським районним відділом земельних ресурсів видано технічне завдання на виконання робіт та висновок про наявні сервітути та обмеження на земельну ділянку. Також представлено висновок про наявні обмеження прав власності на землю та використання земельної ділянки відділом будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Лубенської районної державної адміністрації. Визначення та встановлення меж земельної ділянки проведено в натурі. Прив`язка поворотних точок межі до пунктів державної геодезичної мережі виконана за допомогою теодоліта ЗТ2КП № 30507 та 50-ти метрової мірної стрічки. Матеріали польових вимірювань находяться в архівному екземплярі. Поворотні точки земельної ділянки закріплені металевими трубами. Координати визначені в системі 1963 року. Складений план і вирахувана площа земельної ділянки в розрізі земельних угідь, їх склад показано в експлікації згідно форми 6-зем. Згідно з висновками Лубенського районного відділу земельних ресурсів та відділу будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Лубенської районної державної адміністрації спеціальні обмеження щодо використання земельної ділянки не існують. Відомості про земельну ділянку, власника внесено до бази даних реєстрації, для ведення садівництва фактична площа земельної ділянки становить: загальна площа 0,11 га, з них: ріллі 0 га, багаторічних насаджень 0 га, кормових угідь 0 га, інших угідь 0,11 га, у тому числі: будівлі і споруди 0 га.

В акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання зазначено, що представник ТОВ «Лубни-Райземпроектсервіс» здав під нагляд, а ОСОБА_2 у присутності представника виконавчої влади з питань земельних ресурсів (землевпорядника Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області) приняла на зберігання 5 межових знаків встановленого зразка із закріпленням меж земельної ділянки у натурі, наданої для ведення садівництва, розташованої на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області. Акт складено 19 лютого 2008 року в трьох екземплярах.

Розпорядженням голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 17 листопада 2008 року № 381 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» затверджено трьом особам технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, загальною площею 0,23 га, на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства, зокрема ОСОБА_2 площею 0,11 га. Надано у приватну власність трьом громадянам, зокрема і ОСОБА_2 , із земель запасу (рілля) Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області земельні ділянки, загальною площею 0,23 га, з виготовленням державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва. Рекомендовано, зокрема ОСОБА_2 , у встановленому порядку виготовити державні акти на право власності на земельну ділянку (протягом двох місяців з дня прийняття розпорядження), провівши їх державну реєстрацію. Рекомендовано Вищебулатецькій сільській раді Лубенського району Полтавської області та Відділу Держкомзему у Лубенському районі Полтавської області внести зміни в земельно-облікові документи.

За змістом державного акта на право власності на земельну ділянку від 10 вересня 2010 року серії ЯЖ № 744498 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,11 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Підставою виникнення права власності зазначено розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 17 листопада 2008 року № 381. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 53. У плані меж земельної ділянки зазначено її кадастровий номер :07:001:0210.

Згідно з договором купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року (бланк серії ВРЛ № 974972), посвідченим приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Іщенко Г. К. та зареєстрованим у реєстрі за № 763, ОСОБА_6 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 , продала ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,11 га, розташовану на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на якій знаходиться садовий будинок, кадастровий номер :07:001:0210. Предмет договору належав продавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 10 вересня 2010 року серії ЯЖ № 744498.

У пункті 1.5 договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року (бланк серії ВРЛ № 974972) зазначено, що за твердженням покупця він володіє достатньою інформацією про предмет договору, задоволений його якісним станом, встановленим шляхом огляду до укладення цього договору. Будь-яких недоліків або дефектів, що перешкоджали б використанню земельної ділянки за призначенням, на момент огляду не було виявлено.

Покупець погодився прийняти зазначену земельну ділянку в тому стані, в якому вона знаходиться на час укладення договору (пункт 1.6 договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року на бланку серії ВРЛ № 974972).

За погодженням сторін договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року (бланк серії ВРЛ № 974972) продаж зазначеної земельної ділянки, площею 0,11 га, вчинено між сторонами за 6 171 грн (пункт 2.1).

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 липня 2024 року № 388738179 зазначено, що земельна ділянка, площею 0,11 га, яка розташована на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, кадастровий номер :07:001:0210, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, належить на праві власності ОСОБА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 8; дата державної реєстрації 22 червня 2013 року; підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 3707882 від 05 липня 2013 року, ОСОБА_8 , Лубенське міськрайонне управління юстиції Полтавської області.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року (бланк серії ВРЛ № 974973), посвідченого приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Іщенко Г. К. та зареєстрованого у реєстрі за № 759, Степаненко Н. М., яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 , продала ОСОБА_1 садовий будинок АДРЕСА_1 , розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 0,11 га, кадастровий номер :07:001:0210. Садовий будинок належав продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 грудня 2010 року виконавчим комітетом Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області.

За погодженням сторін договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року (бланк серії ВРЛ № 974973) продаж садового будинку вчинено за 92 537 грн (пункт 2.1).

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 30 грудня 2010 року № 28565745 ОСОБА_1 є власником судового будинку АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року серії ВРЛ № 974973; форма власності приватна; дата прийняття рішення про державну реєстрацію 30 грудня 2010 року.

Постановою прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області від 03 червня 2024 року надано дозвіл на використання та розголошення в суді відомостей досудового розслідування кримінального провадження № 0000044 від 20 березня 2019 року, з наданням копій підтверджуючих документів щодо використання земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0210.

За змістом витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 0000044) 19 березня 2019 року до вказаного Реєстру внесено відомості щодо кримінального правопорушення за частиною четвертою статті 197-1 Кримінального кодексу України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: невстановленими особами самовільно, всупереч установленому законом порядку, в порушення вимог ВК України, ЗК України, архітектурних правил та норм здійснено будівництво будівель та споруд у прибережній смузі водного об`єкту ставка загального значення, площею 18 га, розташованого на землях Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області.

Відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 25 червня 2019 року № 465-ДК/0622/АП/10/01/-19, складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавські області, земельна ділянка сільськогосподарського призначення приватної власності для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, площею 0,11 га, з кадастровим номером :07:001:0210 розташована на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області у СГТ «Ягідка» (будинок розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 ). Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 10 вересня 2010 року серії ЯЖ № 744498, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів за № 53, власником земельної ділянки, площею 0,11 га, є ОСОБА_2 . На підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зазначена земельна ділянка, площею 0,11 га, кадастровий номер :07:001:0210 та садовий будинок АДРЕСА_1 (розташований на земельній ділянці, площею 0,11 га) знаходиться у власності ОСОБА_1 . Відповідно до даних Державного земельного кадастру у вказаної земельної ділянки: категорія земель землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. На момент обстеження на земельній ділянці, площею 0,11 га, побудовано комплекс споруд для відпочинку, а саме: альтанки, які розташовані на воді, заасфальтована площадка для автомобілів, біля якої розміщена брезентова палатка для торгівлі, дерев`яна площадка під накриттям, на якій розміщені великі столи для відпочинку, площадка, викладена бруківкою під відкритим небом, металеві ємності для купання, будинок (баня), а також ведеться додаткове будівництво нових споруд (альтанок) на воді та поблизу неї. Даний комплекс споруд побудований для відпочинку людей.

В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 25 червня 2019 року № 465-ДК/0622/АП/10/01/-19 також зазначено, що на підставі договору оренди водного об`єкта від 01 квітня 2011 року, укладеного з Лубенською районною державною адміністрацією Полтавської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестторг» в особі директора Степаненка В. І. прийняло в строкове платне володіння та користування водний об`єкт загальнодержавного значення, площею водного дзеркала 18,8 га, розташованого на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області. Згідно з даними Державного земельного кадастру загальна площа водного об`єкту становить 27,38 га, кадастровий номер :07:002:0002, орендар Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестторг», право оренди зареєстроване 08 червня 2012 року строком дії 20 років, починаючи з 23 липня 2009 року. Вбачається, що земельна ділянка приватної власності сільськогосподарського призначення, площею 0,11 га, кадастровий номер :07:001:0210, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, використовується всупереч статей 61 та 96 ЗК України.

Згідно з протоколом огляду місця події від 29 вересня 2020 року, складеного слідчим СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції Фалюш Я. А., за участі спеціаліста ОСОБА_5 , власника ОСОБА_1 , на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області у СГТ «Ягідка», на території домоволодіння у СГТ «Ягідка» знаходяться будівлі та споруди, які перебувають у власності ОСОБА_1 . Спеціалістом геодезистом за допомогою спеціального приладу визначено точні координати кутів дачного будинку, літньої кухні, льоху, погребу та господарської споруди.

У повідомленні Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області Державного агентства водних ресурсів України від 12 червня 2020 року № 1508/01-05 зазначено, що за результатами розгляду картографічних матеріалів встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :07:002:0002 знаходиться штучний водний об`єкт ставок, який розташований поряд із земельними ділянками з кадастровими номерами: :07:001:0228, :07:001:0210, :07:001:0199, :07:001:0227, :07:001:0198, :07:001:0204, :07:001:0203. Відповідно до інвентаризації, проведеної у 2010 році, за даними районних державних адміністрацій за межами населеного пункту села Вищий Булатець Лубенського району Полтавської області обліковується згаданий водний об`єкт, орієнтовною площею водного дзеркала 18,8 га. В Офісі відсутні паспорт водного об`єкта, проекти землеустрою щодо встановлення меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг водного об`єкта, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :07:002:0002. Відповідно до статті 88 ВК України та статті 60 ЗК України, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності, по берегах середніх річок та навколо ставків площею понад 3 га уздовж урізу води (у меженний період) встановлюються прибережні захисні смуги шириною 50 метрів. Якою крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

За змістом паспорта водного об`єкта ставка, площею 14,654 га, розташованого за межами села Нижній Булатець на території Засульської сільської об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області, від 20 жовтня 2020 року: назва водного об`єкту ставок, площею 14,654 га, розташований за межами села Нижній Булатець на території Засульської сільської об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області; назва річки (водотоку), на якій розташований водний об`єкт річка Булатець, ліва притока річки Сула, ліва притока річки Дніпро; місцезнаходження греблі, водного об`єкта, відстань від гирла річки до греблі на північний захід від села Нижній Булатець, до гирла 11,5 км; тип водного об`єкта експлуатація у каскаді (як частина водогосподарської системи) чи ізольовано ставок русловий, в каскаді; до якого басейну належить річка (водотік) річка Дніпро; водозабірна площа до створу греблі 9,1 кв. км, до гирла водотоку 61,5 кв. км; довжина по руслу 1 153 м; максимальна та середня ширина 262 м / 127 м; найбільша та середня глибина 8,3 м / 1,3 м; площа водного дзеркала при НПР 16,654 га; тип, конструкція греблі земляна насипна; ширина греблі по гребеню 5,9 м; довжина греблі 172,5 м; максимальна висота греблі 11,11 м; характеристика прибережної захисної смуги: залуження 10 %, заліснення 90 %, розмір (ширина) смуги відповідно до статті 88 ВК України 50 м, за умови, якщо крутизна схилів перевищує 3 градуси 100 м.

Відповідно до висновку експерта № 1721 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою за кримінальним провадженням № 0000044, складеного 30 травня 2024 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, проведеним дослідженням у межах наданих матеріалів встановлено, що Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, то посвідчують право на земельну ділянку для ведення садівництва ОСОБА_2 , Вищебулатецька сільська рада Лубенського району Полтавської області, ТОВ «Лубни-Райземпроектсервіс», місто Лубни, 2008 рік, 2008МФ19ПМУ001326, № 80б не відповідає вимогам до складу, змісту та правилам оформлення відповідної нормативно-технічної документації з питань здійснення землеустрою, а отже, не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, зокрема: за складом не відповідає вимогам статті 56 Закону України «Про землеустрій» та пункту 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі у частині відсутності: копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб, матеріалів польових геодезичних робіт, переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути, відомості обчислення площі земельної ділянки; за змістом не відповідає вимогам статті 193 ЗК України, статті 56 Закону України «Про землеустрій» та пункту 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі у частині невідповідності даних про наявні будівлі та їх площу, даних про цільове використання землі, даних про угіддя земельної ділянки. За правилами оформлення не відповідає вимогам пункту 3.3.2 Методики проведення державної експерти землевпорядної документації в частині відсутності відтиску печатки розробника об`єкта експертизи на аркушах документів «Технічної документації 2008», терміну дії на висновках відповідального органу (організації), відтиску печатки та підпису на «Акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання» територіального органу земельних ресурсів та підпису замовника на Технічному завданні. Також встановлено, що дані розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 17 листопада 2008 року № 381 за змістом не відповідають даним Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, шо посвідчують право на земельну ділянку для ведення садівництва ОСОБА_2 , Вишебулатецька сільська рада Лубенського району Полтавської області, ТОВ «Лубни-Райземпроектсервіс», місто Лубни, 2008 рік, 2008МФ19ПМУ001326, № 80б та даним розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області 10 січня 2008 року № 7, шо не відповідає вимогам статті 193 ЗК України, статті 56 Закону України «Про землеустрій» та пункту 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі у частині невідповідності даних про цільове використання землі, даних про угіддя земельної ділянки.

У висновку експерта № 1721 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою за кримінальним провадженням № 0000044, складеного 30 травня 2024 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, вказано, що проведеним дослідженням, в межах наданих матеріалів, встановлено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0210, відповідно до даних Державного земельного кадастру, повністю розташовані в межах нормативної прибережної захисної смуги навколо водною об`єкту на території земель водного фонду, визначеної відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України. Також з використанням графічного методу встановлено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0210, відповідно до даних Державного земельного кадастру, повністю розташовані в межах прибережної захисної смуги навколо водного об`єкту на території земель водного фонду, відповідно до даних Генерального плану (основне креслення) село Нижній Булатець Лубенського району Полтавської області, поєднаний зі схемою проектних планувальних обмежень, М1:5000.

За змістом висновку експерта № 1721 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою за кримінальним провадженням № 0000044, складеного 30 травня 2024 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, проведеним дослідженням, у межах наданих матеріалів, встановлено, шо частина будівель та споруд, шо значаться у власності ОСОБА_1 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, інд. № НОМЕР_1 , від 12 березня 2014 року, копії інвентаризаційних матеріалів, надані КП «Лубенське МБТІ»), відповідно до даних топографо-геодезичного знімання та даних натурного обстеження, фактично розташовані у межах земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0210, відповідно до даних Державного земельного кадастру, в тому числі: сарай літ. «Е» та прибудова до сараю літ. «е» загальною площею 48 кв. м; сарай літ. «Б», убиральня літ. «б» та навіс-вольєр літ. «б1» загальною площею 14 кв. м; частина стінки підпірної № 2, довжиною 15,59 м; погріб літ. «В». Також встановлено, шо частина навісу з приміщеннями, площею 96 кв м, відповідно до даних топографо-геодезичного знімання та даних натурного обстеження, фактично розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0210, відповідно до даних Державного земельного кадастру. Не видається за можливе встановити, чи розташована фактично в межах земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0210 яма вигрібна № 1, шо належать ОСОБА_1 відповідно до правовстановлюючих документів та технічної документації БТІ, оскільки на дослідження не надані дані щодо її розташування.

Згідно з висновком експерта № 1721 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою за кримінальним провадженням № 0000044, складеного 30 травня 2024 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, проведеним дослідженням, у межах наданих матеріалів, встановлено, шо частина будівель та споруд, що значаться у власності ОСОБА_1 (свідоцтво про право власності на нерухоме інд. № НОМЕР_1 , від 12 березня 2014 року, копії інвентаризаційних матеріалів, надані КП «Лубенське МБТІ»), відповідно до даних топографо-геодезичного знімання та даних натурного обстеження, фактично розташовані в межах земельної ділянки з кадастровим номером :07:002:0002, відповідно до даних Державного земельного кадастру, в тому числі: садовий будинок літ. «Г-1», площею 152 кв. м, частина стінки підпірної № 2, довжиною 2,41 м; вимощення літ. «І»; навіс літ. «Д». Також частина навісу з приміщеннями, площею 125 кв. м, відповідно до даних топографо-геодезичного знімання та даних натурного обстеження, фактично розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером :07:002:0002, відповідно до даних Державного земельного кадастру. Не видається за можливе встановити, чи розташована фактично в межах земельної ділянки з кадастровим номером :07:002:0002 яма вигрібна № 1, шо належать ОСОБА_1 відповідно до правовстановлюючих документів та технічної документації БТІ, оскільки на дослідження не надані дані щодо її розташування.

У мотивувальній частині висновку експерта № 1721 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою за кримінальним провадженням № 0000044, складеного 30 травня 2024 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, зазначено, що відповідно до вимог статті 70, частини другої статті 102 Кримінального процесуального кодексу України про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України судовий експерт попереджений. Навпроти вказаного запису міститься підпис судового експерта.

Керівник Лубенської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Лубенського міського голови з повідомленням від 21 червня 2022 року № 53-2720вих-22, в якому вказував, що на підставі розпорядження Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 17 листопада 2008 року № 381 ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку, площею 0,11 га, кадастровий номер :07:001:0210, для ведення особистого селянського господарства на території Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області; у подальшому видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЖ № 744498; ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року відчужила спірну земельну ділянку ОСОБА_1 ; державним реєстратором 05 липня 2013 року внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку. Прокурор також повідомив міського голову, що спірна земельна ділянка розташована у водоохоронній зоні штучного водного об`єкту ставка, орієнтованою площею водного дзеркала 18,8 га, та повністю знаходиться в межах прибережної захисної смуги. З метою встановлення наявності підстав для представництва, прокурор просив повідомити, чи планує Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області вживати заходи реагування, у тому числі судово-претензійного характеру, зокрема, звернення до суду з відповідним позовом. У разі не звернення Лубенською міською радою Лубенського району Полтавської області до суду самостійно, просив повідомити причини. Зазначив, що надалі Лубенська окружна прокуратура матиме підстави для вжиття заходів представницького характеру у виді направлення позову до суду в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області.

Згідно з повідомленням Лубенського міського голови на адресу керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області від 11 липня 2022 року № 01-16/2941 Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області, у зв`язку з відсутністю повної та достовірної інформації про вчинене правопорушення, не має змоги звертатися до суду з позовом про усунення порушень чинного законодавства, допущених при передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,11 га, кадастровий номер :07:001:0210, для ведення особистого селянського господарства на території колишньої Вищебулатецької сільської ради Лубенського району, та не заперечує проти того, щоб з таким позовом до суду звернувся прокурор.

Керівник Лубенської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Лубенського міського голови з повідомленням від 30 липня 2024 року № 53-4892ВИХ-24, в якому вказував, що Лубенською окружною прокуратурою буде заявлено позов до суду в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування записів про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі водного фонду.

Згідно із частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України (в редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

До земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції (постанова Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 361/3406/18).

Законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до статей 83, 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і внутрішнього водного транспорту в порядку, встановленому законом (частина четверта статті 59 ЗК України в редакції, чинній на час вирішення справи).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 6062 ЗК України та статтями 1, 8890 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Відповідно до статті 1 ВК України водний об`єкт природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал, а також водоносний горизонт).

Ставок штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн кубічних метрів (стаття 1 ВК України).

Прибережна захисна смуга частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (стаття 1 ВК України).

Згідно із пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Зазначений висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14.

Згідно з частинами першою, другою, пунктом «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої, пункту «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України (в редакції, чинній на час вирішення спору) землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц; від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц; від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц та інших). Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду з огляду на те, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13).

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); див. також постанову Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).

Негаторний позов це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації, тому вимога про скасування такого рішення не є належним способом захисту права або інтересу позивача. Подібні за змістом висновки зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18, пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-386цс18, пункт 74), від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20, пункт 8.1).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Прокурор обґрунтовано зазначив у позові, що повернення земельної ділянки територіальній громаді переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами.

Встановлено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0210 повністю розташовані в межах нормативної прибережної захисної смуги навколо водного об`єкту на території земель водного фонду, визначеної відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні цією земельною ділянкою шляхом повернення її територіальній громаді в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області.

Водночас вимоги прокурора про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації вказаної земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги є неефективним способом захисту в цьому спорі.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладено у постанові від 07 травня 2025 року у справі № 748/3395/23.

За встановленими у справі обставинами, ОСОБА_1 є кінцевим набувачем спірної земельної ділянки, а тому у такому випадку оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування (у тому числі рішень державного реєстратора), наступних договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника, тому відповідні доводи представника відповідача підлягають відхиленню.

До спірних правовідносин підлягають застосування положення статті 391 ЦК України, а ефективним способом захисту порушених прав позивача є вимога зобов`язати повернути земельну ділянку (негаторний позов), що узгоджується із усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду.

Такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 748/2226/22, від 01 листопада 2023 року у справі № 748/2090/22, від 27 листопада 2024 року у справі № 748/3368/23.

Заперечуючи проти наданого прокурором висновку експерта № 1721 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою за кримінальним провадженням № 0000044, складеного 30 травня 2024 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, представник відповідача, не будучи обмеженим у реалізації своїх процесуальних прав, не заявляв клопотання про проведення у справі відповідної експертизи.

Відповідач не надав доказів про те, що спірна земельної ділянки не віднесена до земель водного фонду.

Слід також зазначити, що особливості об`єкта ставка, площею 14,654 га, розташованого за межами села Нижній Булатець Лубенського району Полтавської області, вказані, зокрема, у паспорті водного об`єкта (назва річки (водотоку), на якій розташований водний об`єкт річка Булатець, ліва притока річки Сула, ліва притока річки Дніпро), враховуючи крутизну схилу у місці розташування спірної земельної ділянки (більше трьох градусів), визначають і правовий статус та розмір прибережної захисної смуги.

Оцінюючи наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном, суд виходить з такого.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм та не суперечити принципам верховенства права.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу держави у право на мирне володіння майном, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності», як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, ЄСПЛ визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність чи у довготривалу оренду, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте, поведінка особи, в якої майно витребовується.

В цій справі «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою повернути спірну земельну ділянку з володіння ОСОБА_1 є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання передачі у користування громадянам земель водного фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції відповідних органів, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення державі земельної ділянки. «Суспільним», «публічним» інтересом у вимогах прокурора можна вважати також забезпечення охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення, та інших дій, які можуть погіршити його природний стан, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, завдати інших екологічних проблем.

Як зазначено вище, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. В силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Наявність державної реєстрації права власності за порушником та фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою.

Отже, суд дійшов висновку, що часткове задоволення позову не порушує прав відповідача в контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Подібні правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 та від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20.

У позовній заяві, поданій у цій справі, прокурор зазначив, що посадові особи Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської областіне вживали заходів щодо повернення спірної земельної ділянки водного фонду із приватної власності у комунальну. При цьому Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області не вжила заходів для усунення вказаного порушення закону, зокрема з урахуванням наданих прокурором доказів, якими підтверджено незаконність вибуття спірної земельної ділянки водного фонду із володіння територіальної громади.

Суд врахував, що зверненню з позовом передувало відповідне листування, яким повідомлено Лубенську міську раду Лубенського району Полтавської області про виявлене порушення (неправомірне отримання відповідачем у власність земельної ділянки водного фонду на підставі договору купівлі-продажу) та було запропоновано надати пояснення, чи планує орган місцевого самоврядування вживати відповідні заходи реагування або повідомлення про неможливість звернення до суду з метою захисту інтересів територіальної громади у судовому порядку.

У справі не встановлено, що Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області протягом розумного часу вживала заходів щодо повернення спірної земельної ділянки у володіння держави. Водночас Лубенський міський голова повідомив керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, що орган місцевого самоврядування, у зв`язку з відсутністю повної та достовірної інформації про вчинене правопорушення, не має змоги звертатися до суду з позовом про усунення порушень чинного законодавства, допущених при передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,11 га, кадастровий номер :07:001:0210, для ведення особистого селянського господарства на території колишньої Вищебулатецької сільської ради Лубенського району, та у даному випадку не заперечує проти того, щоб з таким позовом до суду звернувся прокурор.

Вказане свідчить про те, що компетентний орган був обізнаний з фактом наявності порушення інтересів територіальної громади, проте жодних заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, не вжив.

Суд на виконання вимог частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановив наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області.

З огляду на вказане, прокурор дотримався до подання позову в цій справі процедури, передбаченої статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому судом враховано, що представник органу місцевого самоврядування протягом всього часу розгляду справи підтримував заявлені у справі вимоги, проте в останнє судове засідання (у судові дебати) подав заяву, в якій вказував, що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон № 4292-IX, звернув увагу на пункт 1 частини третьої статті 388 ЦК України, частину п`яту статті 390 ЦК України, пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4292-IX, зазначив, що у зв`язку з внесенням змін до ЦК України, які безпосередньо впливають на вирішення спору у цій справі, а також відсутність коштів у міському бюджеті для компенсації вартості нерухомого майна добросовісному набувачеві, позовні вимоги керівника Лубенської окружної прокуратури не підтримує та просив відмовити у їх задоволенні.

Водночас відповідно до частини четвертої статті 57 ЦПК України відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

Прокурор Пістун К. О. у судовому засіданні підтримала позов, вимагала розгляду справи по суті, вказувала, що зазначені дії представника міської ради (щодо подання заяви про відмову від позову) черговий раз свідчать про бездіяльність органу місцевого самоврядування.

Отже, враховуючи те, що прокурор пред`явив позов не в інтересах Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, а в інтересах держави, а зазначена особа (міська рада) лише уповноважена здійснювати певні функції у спірних правовідносинах, то прокурор мав право вимагати розгляду справи по суті.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 лютого 2025 року у справі № 192/265/23.

Таким чином, безпідставними є посилання представника відповідача на відмову представника позивача від позову.

При цьому, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заявлених у справі вимог посилання адвоката Коряка А. В. на пропуск прокурором позовної давності, оскільки до таких вимог у цій справі не застосовується позовна давність.

Судова практика розмежовує застосування позовної давності за віндикаційними та негаторними позовами.

Негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. Водночас на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) поширюються приписи про застосування позовної давності.

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21.

За обставинами, встановленими у цій справі, належним способом захисту прав держави на землі водного фонду є звернення до суду з вимогами про повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння у володіння держави. До таких вимог не застосовується позовна давність.

З урахуванням того, що цей позов є негаторним, який може бути пред`явлено упродовж всього часу тривання правопорушення, суд відхиляє посилання представника відповідача про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності.

Також безпідставним є посилання відповідача на норми Закону № 4292-IX як на підставу відмови у позові, оскільки такі доводи стосуються відндикаційного позову (витребування майна від добросовісного набувача), а метою позову у цій справі є повернення спірної земельної ділянки у власність територіальної громади (негаторний позов).

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, враховуючи факти, установлені під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц).

Представник відповідача помилково інтерпретував позов прокурора як вимоги про витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_1 як добросовісного набувача (віндикаційний позов), тому безпідставно вважав, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 4292-IX.

Також не може бути підставою для відмови у позові довід адвоката Коряка А. В. про непритягнення до відповідальності осіб, які приймали участь у виготовленні документації та передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, оскільки заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Безпідставними є доводи представника відповідача, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем земельної ділянки, яка набута ним за відплатним правочином, відповідно, його не можна позбавити права власності, оскільки в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак такої земельної ділянки останній, проявивши розумну обачність, міг і повинен знати про те, що така ділянка належать до водного фонду, набуття приватної власності на неї є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за відповідачем, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за відповідачем з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності відповідної територіальної громади.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 квітня 2025 року у справі № 359/3663/21.

Доводи представника відповідача, що саме на цій земельній ділянці розташовано нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , зокрема садовий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями, не впливають не результат розгляду справи, оскільки згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг (постанова Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі № 372/6055/14-ц).

Судом враховано місцезнаходження спірної земельної ділянки, її правовий статус та підстави набуття права власності на неї, а також перебування такої земельної ділянки із зведеною на ній нерухомістю у приватній власності відповідача на час пред`явлення та розгляду позову у цій справі. Водночас такої окремої позовної вимоги як демонтаж (знесення) садового будинку та іншого нерухомого майна, що розташовані на спірній земельній ділянці, прокурором не заявлено.

Не заслуговують на увагу доводи адвоката Коряка А. В. щодо обрання прокурором неналежного способу захисту, оскільки належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність.

Отже, як зазначено вище, спірна земельна ділянка розташована у межах нормативної прибережної захисної смуги навколо водного об`єкту на території земель водного фонду, тому наявні правові підстави для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні цією земельною ділянкою шляхом повернення її територіальній громаді в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області.

Водночас вимоги прокурора про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації вказаної земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги є неефективним способом захисту в цьому спорі.

Висновки за результатами розгляду позовних вимог

Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду (частина перша статті 259 ЦПК України).

З оглядну на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Встановлено, що за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 9 084 грн за три позовні вимоги немайнового характеру (кожна по 3 028 грн).

У позовній заяві зазначено, що судовий збір сплачено Полтавською обласною прокуратурою. Прокурор просив стягнути судовий збір з відповідача на користь Полтавської обласної прокуратури.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатом розгляду справи задоволено одну вимогу немайнового характеру, то зі ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури необхідно стягнути 3 028 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 76, 81, 141, 258, 259, 263265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Безцінного Олега Володимировича в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Садово-городнє товариство «Ягідка», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, скасування державних реєстраційзадовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0210 територіальній громаді в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області.

У задоволенні решти позовних вимог заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Безцінного Олега Володимировича в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Садово-городнє товариство «Ягідка», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, скасування державних реєстрацій відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури (місцезнаходження: місто Полтава, вулиця 1100-річчя Полтави, 7; р/р UA0006160, банк ДКСУ місто Київ, МФО 820172, ) судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Прокурор, який звертався до суду в інтересах держави заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Безцінний Олег Володимирович (місцезнаходження: Полтавська область, місто Лубни, вулиця Старотроїцька, 13).

Позивач Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області (місцезнаходження: Полтавська область, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, 33; ).

Відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Садово-городнє товариство «Ягідка» (місцезнаходження: Полтавська область, Лубенський район, село Нижній Булатець; ).

Суддя М. М. Пилипчук