Справа № 135/1057/20
Провадження № 2/135/54/25
У Х В А Л А

іменем України

29.04.2025 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Драчук Т.М.,

розглянувши в режимі відео конференції у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в порядку загального позовного провадження клопотання представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 про застосування до відповідачів заходу процесуального примусу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2025 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про застосування до відповідачів заходів процесуального примусу. У поданому клопотанні заявник, діючи через свого представника, послався на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 станом на день подання клопотання не виконали ухвалу суду від 27 лютого 2025 року, якою на них було покладено обов`язок надати письмові відповіді на запитання, поставлені в межах розгляду справи відповідно до статті 93 Цивільного процесуального кодексу України.

Представник позивача зазначив, що зазначена ухвала була постановлена у присутності представника відповідачів адвоката Драчук Т.М., яка була належним чином поінформована про її зміст та характер обов`язків, покладених на сторони. Водночас судом у цій же ухвалі було прямо роз`яснено, що у разі її невиконання можуть бути застосовані заходи процесуального примусу, передбачені чинним процесуальним законодавством.

На думку заявника, невиконання ухвали суду відповідачами є проявом недобросовісної процесуальної поведінки та свідчить про зловживання процесуальними правами, оскільки така бездіяльність створює перешкоди для належного здійснення судового розгляду, унеможливлює реалізацію принципу змагальності та порушує баланс процесуальної рівності сторін.

Заявник посилається на положення частини першої статті 148 ЦПК України, згідно з якою суд має право постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету штрафу у розмірі до трьох прожиткових мінімумів з осіб, які не виконують покладених на них процесуальних обов`язків або зловживають процесуальними правами, зокрема шляхом ухилення від вчинення дій, передбачених процесуальним законом або прямо визначених ухвалою суду.

На обґрунтування клопотання представник позивача зазначає, що відповідачі не вчинили жодних дій для виконання ухвали суду, не надали суду жодного обґрунтування щодо причин невиконання, а відтак, на його думку, відсутні будь-які об`єктивні обставини, які б могли виправдати їхню процесуальну бездіяльність.

У зв`язку з викладеним, заявник вважає за необхідне: накласти на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 штраф у максимальному розмірі, передбаченому частиною першою статті 148 ЦПК України, по три прожиткові мінімуми, що на 2025 рік становить 9084 грн з кожного; зобов`язати адвоката Драчук Т.М., як представника відповідачів, вжити заходів для забезпечення виконання її довірителями ухвали суду від 27 лютого 2025 року, враховуючи, що вона є професійним учасником процесу, обізнаною з процесуальними наслідками невиконання судових рішень, а також покликана сприяти належному представництву інтересів сторін; відкласти розгляд справи по суті у зв`язку з неможливістю реалізації позивачем свого права на підготовку заперечень проти зустрічного позову через відсутність відповідей на поставлені ним запитання, що суперечить принципам змагальності, диспозитивності та процесуальної добросовісності.

У судовому засіданні представник позивача підтримав подане клопотання, посилаючись на обставини, викладені в його тексті, та наполягаючи на необхідності застосування до відповідачів заходу процесуального примусу у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 27 лютого 2025 року.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечила проти задоволення зазначеного клопотання, вказавши, що з боку відповідачів не мало місця зловживання процесуальними правами. З її слів, як представник сторін вона діяла добросовісно в межах наданих повноважень і надала відповіді на поставлені запитання у формі письмових пояснень, які були завчасно подані до суду.

Крім того, представник відповідачів зазначила, що її довірителі Скаковський Д.Д. та ОСОБА_4 не отримували ухвалу суду від 27 лютого 2025 року, а тому не мали змоги ознайомитися з її змістом та відповідно вчасно виконати викладені в ній вимоги.

Також було зазначено, що чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку адвоката як представника сторони самостійно забезпечувати виконання процесуальних обов`язків, які прямо покладені на сторону судом. Водночас адвокат, як професійний учасник процесу, дійсно має сприяти належному представництву інтересів клієнта, однак це не тягне за собою автоматичного покладення відповідальності за невиконання ухвали на самого представника.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача про застосування до відповідачів заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи та докази, подані в межах розгляду цього клопотання, дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 148 Цивільного процесуального кодексу України суд має право застосувати захід процесуального примусу у формі штрафу у випадках невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами або вчинення дій (чи бездіяльності), що перешкоджають здійсненню судочинства.

Разом з тим законодавець прямо встановлює, що реалізація цього повноваження є правом, а не обов`язком суду, і потребує наявності переконливих, належним чином підтверджених обставин, які б свідчили про умисний або систематичний характер порушення процесуального обов`язку.

У справі, що розглядається, ухвалою суду від 27 лютого 2025 року на відповідачів було покладено обов`язок у п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали надати відповіді на запитання, поставлені іншим учасником справи відповідно до статті 93 ЦПК України. У тексті ухвали було окремо роз`яснено наслідки її невиконання, зокрема можливість застосування процесуального примусу.

Проте під час розгляду клопотання судом було встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були належним чином повідомлені про зміст вказаної ухвали суду. Як вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копії ухвали були повернуті до суду без вручення адресатам, що свідчить про її фактичне неотримання відповідачами.

За таких обставин відсутність належного повідомлення про ухвалу суду виключає настання обов`язку щодо її виконання в передбачений строк. Відповідно, відсутні об`єктивні підстави вважати, що відповідачі умисно чи зневажливо проігнорували вимогу суду, а отже, не вбачається складу процесуального порушення, необхідного для застосування санкції.

Крім того, частиною третьою статті 93 ЦПК України передбачено, що відповіді на поставлені запитання мають надаватися у формі заяви свідка, яка, згідно з частиною четвертою цієї ж статті, повинна містити визначені законом реквізити, зокрема джерела обізнаності, персональні дані, а також підтвердження ознайомлення з положеннями про кримінальну відповідальність.

У даному випадку представник відповідачів надав суду письмові пояснення, які за змістом частково містили відповіді на запитання іншої сторони, проте не відповідали формі, встановленій законом. Разом з тим, така форма порушення не може бути розцінена як зловживання процесуальними правами або свідоме протиставлення розгляду справи, з огляду на відсутність належного повідомлення сторони про ухвалу, що і покладала на неї такий обов`язок.

Крім того, суд звертає увагу, що процесуальне законодавство не покладає на адвоката як представника сторони обов`язку самостійно забезпечувати виконання судових рішень клієнтом. Частина третя статті 148 ЦПК України дозволяє застосовувати штраф до представника лише у випадку, коли він власними діями або бездіяльністю зловживає процесуальними правами або порушує встановлені процесуальні обов`язки. У межах розгляду цього клопотання не встановлено обставин, які б свідчили про порушення адвокатом Драчук Т.М. власних обов`язків або про її протиправну поведінку як професійного представника.

Отже, у сукупності встановлені обставини не дають підстав вважати, що відповідачі або їхній представник вчинили процесуальне порушення, яке б за своєю природою, характером і ступенем впливу на хід процесу виправдовувало застосування до них заходів процесуального примусу.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 93, 143, 148 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача Гайдучика Владислава Володимировича про застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу відмовити.

Роз`яснити сторонам, що відмова в застосуванні заходів процесуального примусу не звільняє учасників справи від обов`язку виконати вимоги ухвали суду від 27 лютого 2025 року після її належного вручення.

Ухвала не підлягає окремому апеляційному оскарженню. Заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду по суті відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України.

Повна форма ухвали суду виготовлена 05.05.2025.

Суддя