ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2493/25 Справа № 185/9350/24 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року в цивільній справі номер 185/9350/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є сином ОСОБА_2 , який з 02.07.1984 року по 21.07.2002 року працював у структурному підрозділі Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля». Актом №57 форми Н-1 про нещасний випадок від 21.07.2002 року встановлені обставини: 21.07.2002 року об 11:45 год в 572 бортовому штреку під час перевірки наявності напруги на лебідці ЛВД-34 стався вибух метаноповітряної суміші. В зону поразки потрапили 572 бортовий штрек, 570 лава, 570 збірний штрек і прилягаючі виробки. При аварійно-рятувальних роботах у 572 бортовому штреку був виявлений без ознак життя гірничий робітник з ремонту гірничих виробок ОСОБА_2 . Тобто, ОСОБА_2 помер, перебуваючи з відповідачем у трудових правовідносинах у робочий час, не порушуючи жодну норму охорони праці, внаслідок недбалості, протиправної поведінки встановлених актом осіб.

Внаслідок смерті батька, сину завдана моральна шкода, яка полягає у стражданняхчерез втрату близької людини. Позивач, втративши свого батька, рідну людину, опору в житті, що має безповоротну дію, зазнав душевних страждань, що призвело до істотних вимушених змін у житті позивача, який втратив турботу, батьківську підтримку та допомогу в організації життя і побуту, у тому числі і матеріальне забезпечення.

Позивач просив суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві, 600000,00 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві, 200000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням в частині суми відшкодування моральної шкоди не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд змінити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року у справі №185/9350/24, стягнувши з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 600000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду в оскаржуваній частині є таким, що не відповідає обставинам справи та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім того суд першої інстанції при ухваленні рішення не в повному обсязі оцінив моральні страждання позивача.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом не надано належної уваги тяжкості завданої позивачеві шкоди, оскільки внаслідок смерті ОСОБА_2 сину завдана незгладима моральна шкода на подальше життя, яка полягає в тих стражданнях, які він переніс та переносить у зв`язку з втратою близької та дорогої для нього людини його батька, внаслідок чого ухвалений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача.

Зважаючи на те, що моральна шкода позивачу завдана смертю батька на виробництві, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача так як смерть має безповоротну дію, тому душевні страждання, які призвели до істотних вимушених змін у житті позивача не можуть бути меншими, ніж оцінка судами розміру моральних страждань працівників в аналогічних справах.Позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 600000,00 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Від відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Із вказаним рішенням також не погодився відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.11.2024 року та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог або змінити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.11.2024 року, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача в зв`язку з ушкодженням здоров`я, до 150000,00 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням чинного законодавства України, постановленим без врахування всіх фактичних обставин справи. Судом невірно застосовано норми процесуального і матеріального права, не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору та надана невірна оцінка доказам по справі.

На час нещасного випадку на виробництві, яким спричинено смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок відшкодування моральної шкоди покладався саме на Фонд соціального страхування (в особі його правонаступника Пенсійного Фонду України), що узгоджується із Законом України №1105-XIV в редакції на 21.07.2002 року (момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди).

Судом першої інстанції завищено розмір відшкодування моральної шкоди та не враховано вину позивача в отриманні травмування при визначенні його розміру.

Стягнення суми відшкодування моральної шкоди на користь позивача без відрахування податків та інших обов`язкових платежів судом першої інстанції здійснено неправомірно.

Від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в якому позивач просив апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у справі №185/9350/24 - залишити без задоволення.

Моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю у 2002 році її батька в результаті нещасного випадку на виробництві, за наявності для цього підстав повинна відшкодовуватися особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2019 року у справі №213/4098/18.

Тобто, стягнення з моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадом на виробництві, наслідком якого настала смерть працівника з роботодавця, а не з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування визнано законним.

ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» є належним відповідачем та посилання відповідача на Закон України №1105-XIV в редакції 21.07.2002 року не є обґрунтованим, оскільки визначеними нормами передбачена можливість відшкодування моральної шкоди безпосередньо потерпілому працівнику, а не членам його родини.

Чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок смерті її батька на виробництві, тобто відшкодування шкоди найвищого ступеня, заподіяної життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок смерті батька на виробництві.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Гордєєва О.В. доводи апеляційної скарги відповідача підтримала, та просила апеляційну скаргу задовольнити, апеляційну скаргу позивача не визнала, просила в її задоволенні відмовити.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача адвокат Мотуз О.В. подав до апеляційного суду заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника (а.с. 89, 90, 97, 101, 102).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача та його представника.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с. 7).

ОСОБА_2 працював у « ОСОБА_3 » структурного підрозділу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (а.с. 8, 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 13).

Актом про нещасний випадок №57 від 31.07.1997 року встановлені обставини нещасного випадку: 21.07.2002 року, а саме: о 11:45 год. в 572 бортовому штреку під час перевірки наявності напруги на лебідці ЛВД-34 стався вибух метаноповітряної суміші. В зону поразки потрапили 572 бортовий штрек, 570 лава, 570 збірний штрек і прилягаючі виробки. При аварійно-рятувальних роботах у 572 бортовому штреку був виявлений без ознак життя гірничий робітник з ремонту гірничих виробок ОСОБА_2 (а.с. 10-12).

Причинами настання нещасного випадку є: вибух метаноповітряної суміші в 572 бортовому штреку; непрогнозований приплив метану у 572 бортовому штреку із газонасичених підстілаючих куполів пісковиків та вище розташованих вугільних прошарків у зоні послаблених порід, розкритих гірничими роботами; порушення вибухонебезпечності у ввідній коробці електродвигуна лебідки ЛВД 34, розташованої на 58 пікеті 572 бортового штреку.

Пунктом 10 зазначеного Акту встановлені особи які, допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: ОСОБА_4 директор шахти, ОСОБА_5 в.о. головного інженера шахти, ОСОБА_6 головний інженер шахти, ОСОБА_7 головний енергетик шахти, Юденко Л.Ф. начальник дільниці ВТБ, Тимченко Ю.В. начальник дільниці РГВ-2, Черенков С.В. майстер дільниці РГВ-2, Фоменко Г.А. заступник начальника дільниці №4, Вівчаренко О.В. технічний директор ДХК «Павлоградвугілля».

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, а також з того, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди буде розумним та справедливим, а також з того, що відшкодувати моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн слід без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд виходить з наступного.

З аналізу норм закону, що діяли на час нещасного випадку, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Р озмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати (ст. 440-1 ЦК Української РСР).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 працював у « ОСОБА_3 » структурному підрозділі Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Актом про нещасний випадок №57 від 31.07.1997 року встановлені обставини нещасного випадку: 21.07.2002 року, а саме: о 11:45 год. в 572 бортовому штреку під час перевірки наявності напруги на лебідці ЛВД-34 стався вибух метаноповітряної суміші. В зону поразки потрапили 572 бортовий штрек, 570 лава, 570 збірний штрек і прилягаючі виробки. При аварійно-рятувальних роботах у 572 бортовому штреку був виявлений без ознак життя гірничий робітник з ремонту гірничих виробок ОСОБА_2 (а.с. 10-12).

Причинами настання нещасного випадку є: вибух метаноповітряної суміші в 572 бортовому штреку; непрогнозований приплив метану у 572 бортовому штреку із газонасичених підстілаючих куполів пісковиків та вище розташованих вугільних прошарків у зоні послаблених порід, розкритих гірничими роботами; порушення вибухонебезпечності у ввідній коробці електродвигуна лебідки ЛВД 34, розташованої на 58 пікеті 572 бортового штреку.

Пунктом 10 зазначеного Акту встановлені особи які, допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: ОСОБА_4 директор шахти, ОСОБА_5 в.о. головного інженера шахти, ОСОБА_6 головний інженер шахти, ОСОБА_7 головний енергетик шахти, Юденко Л.Ф. начальник дільниці ВТБ, Тимченко Ю.В. начальник дільниці РГВ-2, ОСОБА_8 майстер дільниці РГВ-2, Фоменко Г.А. заступник начальника дільниці №4, ОСОБА_9 технічний директор ДХК «Павлоградвугілля».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення позивачеві моральної шкоди у зв`язку із встановленням причинного зв`язку смерті його батька та отриманими ушкодженнями на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, а також з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, його переживань та страждань, пов`язаних із втратою близької людини - батька, з яким погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлений розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 200000,00 грн.

Тому довід апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованого розміру стягнутої моральної шкоди є безпідставним, оскільки, як правильно визначив суд першої інстанції, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а також є більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Розглядаючи довід апеляційної скарги ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про те, що належним відповідачем у справі мав бути Фонд соціального страхування (в особі його правонаступника Пенсійного Фонду України), апеляційний суд виходить з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №210/3177/17 зроблено висновок про те, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Правові підстави та механізм відшкодування шкоди з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань передбачено, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІV.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, чинній на час настання нещасного випадку з батьком позивача) у разі настання страхового випадку, а таким на підставі статей 13 та 14 цього Закону є нещасний випадок на виробництві, що спричинив застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму у процесі виконання ним трудових обов`язків, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати.

Перелік грошових сум страхових виплат на відшкодування такої шкоди міститься в пункті 1 частини першої статті 21 Закону, серед яких підпунктом е) передбачено виплату грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. До грошових сум, які в разі смерті застрахованого працівника підлягають виплаті особам, що перебували на його утриманні, Законом віднесено одноразову допомогу, пенсію у зв`язку з втратою годувальника та відшкодування вартості пов`язаних з похованням ритуальних послуг (підпункти б), д) пункту 1; пункт 2 частини першої статті 21 Закону №1105-ХІV).

Таким чином, виплата Фондом соціального страхування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї Законом №1105-ХІV не передбачена і така, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватися роботодавцем відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України.

Схожого за змістом висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року в справі № 210/2271/19 (провадження № 61-19033сво19).

Отже, виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає даний довід апеляційної скарги ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» є необґрунтованим.

Стосовно доводу апеляційної скарги ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про необхідність стягнення відшкодування моральної шкоди з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі №227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі №180/407/20

Відтак, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку з цього питання, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Інші, наведені в апеляційних скаргах доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2025 року.

Судді: