Справа № 485/288/25
Провадження № 2/485/179/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Семенака А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колосс" про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості та моральної шкоди за невиконання договірного зобов`язання,

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Зачепіло З.Я. звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" (далі - ТОВ "Колос") про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди землі, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №2130747 від 07 жовтня 2008 року є власником земельної ділянки площею 5,00 га, яка розташована в межах території Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 січня 2014 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ "Колосс" договір оренди б/н, за яким передала належну їй земельну ділянку відповідачу в оренду.

За умовами договору орендна плата вноситься в грошовій, натуральній, та (або) відробітковій формі по узгодженню сторін, але не менше 3% від вартості земельної ділянки в грошовому виразі з врахуванням прибуткового податку громадян, тобто орендна плата за один рік становить 4 303,26 грн.

Між тим, орендар ТОВ "Колос" в порушення умов договору орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки не сплатив, орендну плату з 2014 року виплачував без урахування індексів інфляції, у зв`язку із чим заборгованість за орендною платою складає 47 171,51 грн, з яких 19 232,73 грн. повна несплата орендної плати за період з 01 січня 2022 року по 01 січня 2025 рік з урахуванням індексу інфляції, 15 029 грн. сума недоплаченої орендної плати з урахуванням індексів інфляції за період з січня 2014 по січень 2025 року, що є підставою для розірвання вказаного договору відповідно до п "д" ст.141 ЗК України, у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати.

Невиконання відповідачем зобов`язань з виплати орендної плати за договором оренди ускладнило матеріальне становище позивачки в умовах воєнного стану, посилило її емоційний стан, негативно влинуло на її здоров`я, спричинило позивачці моральні страждання, чим заподіяло моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

На підставі вищезазначеного, з урахуванням уточнень /а.с.51-60/, позивачка просить суд розірвати договір оренди від 01 січня 2014 року, укладений між нею та ТОВ "Колос", стягнути на її користь заборгованість за договором оренди землі від 01 січня 2014 року за період з січня 2022 року по січень 2025 року в розмірі 47 171,51 грн., а також судові витрати та компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Представник відповідача Глушаниця А.Л. надав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що за укладеним строком на 16 років з позивачкою договором оренди землі від 01 січня 2014 року заборгованість відсутня. Існуюча заборгованість разом із штрафними санкціями за 2024 рік була погашена, що підтверджується платіжною інструкцією №830 на суму 3615,84 грн. В обґрунтування заперечень з приводу заборгованості за 2022 рік зазначив, що вказана земельна ділянка перебуває на території Горохівської сільської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, яка в період з 13 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією, а наразі належить до території можливих бойових дій, а тому несплата орендної плати відбулась за форс-мажорною обставиною. Таким чином, у відповідача відсутня вина у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки на підставі ч.6 ст.762 ЦК України. Плата за 2023 рік позивачці була здійснена шляхом передачі їй продукції, а саме 1 (однієї) тони пшениці згідно ринкових цін на момент внесення орендної плати, що підтверджується ціновою довідкою №26-0017 від 14 березня 2025 року та розписками від 01 серпня 2023 року та 08 серпня 2023 року, які власноручно складені та підписані позивачкою. Таким чином, підстави для розірвання договору оренди на підставі п "д" ч.1 ст.141 ЗК України через систематичну повну несплату орендної плати відсутні. Разом з тим, часткова несплата орендної плати у виді її індексації не призвела до істотного порушення умов укладеного між сторонами спірного договору. З приводу стягнення моральної шкоди представник вказав, що справедливою статисфакцією для позивачки буде стягнення недоплаченої орендної орендної плати з застосуванням інфляційних витрат за наявності такої, в інакшому випадку визначений нею розмір 20 000,00 грн очевидно суперечитиме принципам розумності, справедливості та призведе до безпідставного збагачення /а.с.75-79/.

15 квітня 2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що недоплачена орендна плата в період 2014-2015 років не підлягає до стягнення у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Крім того, представник відповідача надав власний контррозрахунок, згідно якого відповідачем недоплачена орендна орендна плата лише за 2024 рік на суму 249,92 грн., що, на його думку, не є значним, а також звернув увагу, що позивачка основну частину договірних відносин отримувала орендну плату в більшому розмірі, що спростовує факт її страждання через одноразову несплату орендної плати /а.с.113-116/.

17 квітня 2025 року від представника позивача до суду надійшов відповідь на відзив, в якій остання заперечила доводи представника відповідача з приводу сплати орендної плати за 2023 рік в натуральній формі за неузгодження такої форми сплати. Крім того, заперечує достовірність та добровільність складення позивачкою розписок на підтвердження отримання зерна. З приводу виплати за 2024 рік зазначила, що оплата була здійснена після подання позовної заяви, що не спростовує факту попереднього порушення відповідачем умов договору. Крім того, заперечення сторони відповідача з приводу розрахунку розміру орендної плати та інфляційних втрат контррозрахунком не спростовані /а.с.121-124/.

05 травня 2025 року від представника відповідача Глушаниці А.Л. надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій останній просив застосувати позовну давність до вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі в частині не проведення індексації орендної плати за 2014-2016 роки, похідні вимоги щодо нарахування інфляційних втрат на недоплачені суми орендної плати за ці ж роки /а.с.151-152/.

13 травня 2025 року від представника відповідача Глушаниці А.Л. надійшла заява, в якій останній зазначив, що відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази про їх понесення. Зокрема, договір між позивачем та АО "Захист" є неукладеним, оскільки не містить підпису позивача. Крім того, оплата послуг в сумі 12 000,00 грн з призначенням платежу "сплата за юридичні послуги" здійснена на рахунок ФОП ОСОБА_3 , а не АО "Захист" /а.с.156-157/.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі представника позивача та позивача, позовні вимоги підтримують (вх.№3575/25-вх.від 14.05.2025р.).

Представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснити у відсутність представника відповідача, у позові просив відмовити повністю. Крім того, стягнути з позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн., докази надання правничої допомоги будуть подані протягом 5-ти днів від дати ухвалення судового рішення (вх.№3549/25-вх.від 13.05.2025р).

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2ст.247 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №130747, виданого Снігурівською райдержадімінстрацією 07 жовтня 2008 року, є власником земельної ділянки площею 5,00 га, яка розташована в межах території Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с.40/.

01 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Колос" укладено договір оренди землі (далі - Договір), за умовами якого ОСОБА_1 передала земельну ділянку, площею 5,0 га у користування відповідачу /а.с.32/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (відповідь №1386881), право оренди земельної ділянки площею 4.9958 га належної ОСОБА_1 відповідно до державного акту серії ЯЗ №130747, на підставі договору оренди від 01 січня 2012 року, зареєстроване за ТОВ "Колосс" на строк 16 років, кадастровий номер земельної ділянки :09:000:0066. Номер запису про інше речове право 44308862, зареєстроване 03 грудня 2014 року.

Відповідно до п.5. Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 143 442,16 грн. без індексації.

Сторонами у п.9. Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем в грошовій, натуральній та (або) відробітковій формі по узгодженню сторін, але не менше як 3% від вартості земельної ділянки в грошовому виразі з врахуванням прибуткового податку громадян. Забезпечення отримання орендної плати в натуральній формі проводиться за рахунок коштів орендодавця.

Згідно п.10 Договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня кожного року (п.11 Договору).

Відповідно до п.13. Договору, розмір орендної плати переглядається один раз на п`ять років у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

За умовами п.31. Договору, орендар зобов`язаний, зокрема своєчасно вносити орендну плату.

Також сторони у п.36-39 Договору узгодили порядок та підстави зміни умов договору і припинення його дії.

Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується в судовому порядку.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішення суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою сторою обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 ст. 373 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до цільового призначення.

Згідно ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі").

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі

У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична (два та більше випадки) несплата орендної плати. При цьому, фундаментальне значення, крім ознаки "систематичність", має значення саме несплата орендної плати (висновок Верховного Суду у постанові від 11 липня 2018 року в справі № 484/3687/16).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка, звертаючись до суду, зазначила, що порушення її прав відповідачем полягає у систематичній несплаті орендної плати за договором оренди належної їй земельної ділянки у встановлений строк, а саме повної несплати орендної плати за 2022-2024 роки, та часткової несплати з 2014 року, що відповідає сумі індексації орендної плати, яку відповідач зобов`язаний був, але не сплачував протягом усього строку дії договору оренди.

Щодо розміру орендної плати, яка підлягала сплаті позивачу за договором оренди.

Відповідно до положень п.5, 9, 10 Договору орендна плата за рік оренди мала складати 143 442,16х3%=4303,26 грн. х індекс інфляції за відповідний рік оренди - податки.

Відповідач не заперечив доводів позивача про те, що орендна плата за період 2022 рік їй не сплачувалася. Проте зазначив, що несплата орендної плати сталася виключно через військову агресію Російської Федерації проти України, що унеможливило використання земельної ділянки у зазначений період та відповідно виконання зобов`язання за договором.

Згідно з положеннями ч.6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по сьогодні.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, згідно з яким Горохівська сільська територіальна громада Баштанського району Миколаївської області, на території якої розташована спірна земельна ділянка, з 13 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією, а наразі належить до територій можливих бойових дій.

У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору.

Сторони у договорі не визначили перелік форс-мажорних обставин.

Разом з тим, абсолютна неможливість використання орендарем спірної земельної ділянки у 2022 році через окупацію території військовими формуваннями держави-агресора Російської Федерації, на якій така розташована, є підставою для звільнення його від сплати орендної плати за 2022 рік, на підставі ч.6 ст.762 ЦК України.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача орендної плати за 2022 рік.

Щодо вимоги про стягнення орендної плати за 2023 рік.

У п.9 Договору сторони узгодили можливість внесення орендарем орендної плати в натуральній формі по узгодженню сторін, але не менше як 3% від вартості земельної ділянки в грошовому виразі з врахуванням прибуткового податку громадян.

Орендна плата за 2023 рік мала складати: 4303,26 грн. х 126,6% ( індекс інфляції за 2023 рік), що складає 5 447,93 грн. - 1062,35 грн. (19,5% податки) = 4385,58 грн.

Згідно наказу ТОВ "Колосс" №4-ОД від 28 липня 2023 року, було вирішено провести розрахунок в натуральній формі за оренду землі за 2023 рік з ОСОБА_1 , у зв`язку із її зверненням, а саме передати їй продукцію - пшеницю у кількості 1 тони, із розрахунку ринкової вартості пшениці - 4 600,00 грн без ПДВ за 1 тону. Факт проведеного розрахунку підтверджується розписками ОСОБА_1 , датованими 01 серпня 2023 року та 08 серпня 2023 року, про отримання останньою за оренду землі пшеницю в загальній кількості 1 тона /а.с.81, 82/.

Ціновою довідкою №26-0017 від 14 березня 2025 року, встановлено орієнтовний рівень закупівельних цін на пшеницю 4 класу в Україні, який станом на серпень 2023 року складав 4400,00-6000,00 грн/т з ПДВ (СРТ-переробник) /а.с.83/.

Таким чином за 2023 рік заборгованість з орендної плати відсутня.

Доказів того, що ОСОБА_1 відмовилася приймати належне виконання спірного договору оренди в частині отримання орендної плати у натуральній формі, матеріали справи не містять. Факт написання розписок 01 серпня 2023 року та 08 серпня 2023 року ОСОБА_1 не спростувала.

За таких обставин, відповідач повністю виконав обов`язок щодо виплати орендної плати за 2023 рік в межах строку, визначеного Договором, заборгованість відсутня.

Щодо вимоги про стягнення орендної орендної плати за 2024 рік.

Орендна плата за 2024 рік мала складати: 4303,26 грн. х 105,1% ( індекс інфляції за 2024 рік), що складає 4 522,73 грн. - 1040,23 грн. (23% податки) = 3482,5 грн.

Відповідно до наданої відповідачем платіжної інструкції кредитового переказу коштів №830 від 26 лютого 2025 року, на рахунок ОСОБА_1 ТОВ "Колос" було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 3615,84 грн., призначення платежу: орендна плата за 2024 рік, всі податки сплачено /а.с.84/.

Таким чином, заборгованість з виплати орендної плати за 2024 рік мала місце, погашена 26 лютого 2025 року.

Щодо вимоги про стягнення орендної плати за 2014 -2024 роки з урахуванням індексації.

Згідно нарахування паїв №КС000000001 позивач отримала орендну плату станом на 31 грудня 2014 року у розмірі 3805,29 грн; станом на 31 грудня 2015 року у розмірі 3593,22 грн.; станом на 31 грудня 2016 року у розмірі 4326,91 грн.; станом на 31 грудня 2017 року в розмірі 4846,15 грн.; станом на 31 грудня 2018 року у розмірі 4846,15 грн.; станом на 31 грудня 2019 року у розмірі 4846,58 грн.; станом на 01 грудня 2020 року у розмірі 4846,58 грн.; станом на 01 грудня 2021 року у розмірі 4846,15 грн. Орендна плата виплачена з відрахуванням ПДФО та військового збору.

Сума орендної плати за період 2014-2021 роки з урахуванням індексу інфляції мала становити:

за 2014 рік = 4303,26 грн. х 100,5% = 4 324,78 грн. Сплачено 3805,29 грн., сума недоплати 519,49 грн. - 19,5% податки, до сплати 519,49 грн. - 101,30 грн. = 418,19 грн.,

за 2015 рік = 4303,26 грн. х 124,9% = 5374,77 грн. Сплачено 3593,22 грн, сума недоплати -1781,55 грн.- 19,5% податки, до сплати 1781,55 - 347,40 = 1434,15 грн.,

за 2016 рік = 4303,26 грн х 143,3% = 6166,57 грн. сплачено 4326,91 грн., сума недоплати 1839,66 грн. - 19,5% податки, до сплати 1839,66 - 358,73 грн. = 1480,93 грн.,

за 2017 рік = 4303,26 грн х 112,4% = 4836,86 грн. сплачено 4846,15 грн. сума переплати 9,29 грн.,

за 2018 рік = 4303,26 грн х 113,7% = 4892,81 грн. сплачено 4846,15 грн, сума 46,66 грн. - 19,5% податки , до сплати 46,66 - 9,10 = 37,56 грн.,

за 2019 рік = 4303,26 грн х 109,8% = 4724,98 грн., сплачено 4846,58 грн, сума переплати 121,60 грн.,

за 2020 рік = 4303,26 грн х 104,1% = 4479,69 грн., сплачено 4846,58 грн, сума переплати 366,89 грн.,

за 2021 рік = 4303,26 грн х 105,0% = 4518,42 грн., сплачено 4846,15 грн., сума переплати 327,73 грн.

Таким чином, у відповідача перед позивачкою існує заборгованість за період 2014-2016 роки та за 2018 рік.

Відповідач заявив про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення орендної плати за 2014-2016 роки.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За змістом ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказані положення набрали законної сили з 02 квітня 2020 року.

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З урахуванням вказаних норм, позивачка звернувшись до суду з вимогами про стягнення заборгованості за період з 2014 по 2016 рік у лютому 2025 року пропустила строк позовної заявності, а тому в позові про стягнення боргу за вказаний період їй має бути відмовлено саме з цих підстав.

Таким чином, відповідач допустив заборгованість за договором оренди від 01 січня 2014 року за 2018 рік у розмірі 37,56 грн. та допустив порушення строку сплати орендної плати за 2024 рік.

Щодо вимог про розірвання договору оренди.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору". Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

У постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 579/1133/22 Верховний Суд виснував, що порушення нарахування і виплати орендних платежів з урахуванням індексації, допущені орендарем, є наслідком здійснення ним неправильних розрахунків при обчисленні сум орендних платежів, що не є істотним порушенням умов договору з огляду на розмір недоплаченої суми та факт добровільного суттєвого збільшення розміру орендної плати як у відсотковому так і у номінальному вираженні, який значно перевищував недоплачену суму індексації орендної плати. Такі обставини не можуть бути підставою для розірвання оспорюваного договору оренди земельної ділянки.

Помилки у нарахуванні орендної плати за договором оренди земельної ділянки з урахуванням індексації орендної плати не можуть тлумачитися як систематична несплата орендних платежів та, відповідно, не можуть бути підставою для розірвання договору оренди.

Порушення порядку нарахування орендної плати без застосування індексу інфляції та порушення строку виплати орендної плати за один рік оренди не можуть вважатися істотним порушенням умов договору.

Оскільки судом не встановлено істотного порушення умов договору оренди земельної ділянки як підстави для його розірвання, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов наступних висновків.

Відповідно дост. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених даної статтею.

Оскільки судом не встановлено істотного порушення умов договору оренди, похідна вимога у вигляді заподіння моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки є недоведеною.

З урахування вищезазначеного, позовні вимоги позивачи підлягають до задоволення лише в частині сплати орендної плати за 2018 рік у розмірі 37,56 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між стронами суд враховує наступне.

У відповідності до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Як зазначено у ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до ст. 1 якого договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням.

Згідно договору №32/1 від 20 січня 2025 року, юридичні послуги позивачу були надані АО "Захист", яке представляє ОСОБА_3 . Разом з тим, згідно п.3.1. вказаного договору, клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню вартість юридичних послуг, що надається у порядку та строки, визначені договором.

Згідно платіжної інструкції 1.87080735.1, позивачем було сплачено 12000,00 за юридичні послуги отримувачу ФОП ОСОБА_3 , що суперечить умовам договору №32/1 від 20 січня 2025 року.

Доказів щодо вартості наданих адвокатських послуг за договором з ОА "Захист" позивач суду не надала.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для компенсації позивачу ОСОБА_1 12000,00 грн. витрат на юридичні послуги.

З урахуванням вище зазначеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 37,56 грн. заборгованості з виплати орендної плати за 2018 рік.

На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,67 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колосс" про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості та моральної шкоди за невиконання договірного зобов`язання, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" (ЄДРПОУ 37125766) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) 37,56 грн. /тридцять сім грн. 56 к) заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 01 січня 2014 року за 2018 рік та 0,67 грн. (нуль грн. 61 к) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У стягненні витрат на правничу допомогу позивачу відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя І.А.Квєтка

Дата складення повного судового рішення 19.05.2025.