Справа № 527/3146/24
провадження № 2/527/101/25
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

20 травня 2025 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді Свістєльнік Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.І.,

в режимі відео конференції ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, -

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого прохає суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість кредитним договором №500825602 від 23.12.2019 у розмірі 38864,35 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн.

Вказав, що право вимоги за договором №500825602 від 23.12.2019 позивач отримав згідно договорів про відступлення права вимоги, а саме: договору №2 від 17.05.2021 року, відповідно до якого первісний кредитор АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» право вимоги за Угодою №500825602 від 23.12.2019; договору №18-05/2021 від 18.05.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Кпітал» право вимоги за Угодою №500825602 від 23.12.2019; договору №10-01/2023 від 10.01.2023 року, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Кпітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за Угодою №500825602 від 23.12.2019.

Ухвалою суду від 14.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

10.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну від відповідача ОСОБА_2 , у якому він зокрема вказав, що позивач ТОВ «Коллект Центр» згідно наданих суду доказів, набув право вимоги саме до фізичної особи підприємця (суб`єкта господарювання), а тому, правовідносини які виникли між ТОВ «Коллект Центр» та ФОП ОСОБА_2 є господарськими та даний спір підсудний саме Господарському суду Полтавської області. Разом з цим, надав виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно даних якої ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (дата та номер запису 10.06.2010 року).

17.01.2025 від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив, де представник прохає задовольнити позов у повному обсязі.

21.01.2025 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні представник позивача прохала суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

У судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» від 23.12.2019, між оатснніми та ФОП ОСОБА_2 виникли договірні зобов`язання.

Таким чином, на час отримання кредиту відповідач був фізичною особою підприємцем.

Як вбачається з договору №2 від 17.05.2021 року, відповідно до якого первісний кредитор АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» право вимоги за Угодою №500825602 від 23.12.2019.

Як вбачається з договору №18-05/2021 від 18.05.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Кпітал» право вимоги за Угодою №500825602 від 23.12.2019.

Як вбачається з договору №10-01/2023 від 10.01.2023 року, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Кпітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за Угодою №500825602 від 23.12.2019.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (стаття 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 ГПК України).

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства України, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та правова природа спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно із частинами першою, другою статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є, зокрема, юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У частині першій статті 58 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що в господарському законодавстві юридична особа та ФОП охоплюються спільним поняттям «суб`єкт господарювання».

У постанові від 25.02.2020 у справі №916/385/19 (провадження №12-167гс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №125/1216/20 (провадження № 14-25цс23).

Під час розгляду справи судом встановлено, що АТ «Альфа-Банк» уклало договір про надання кредиту з ОСОБА_2 як з фізичною-особою підприємцем.

Відтак, суд доходить висновку про те, що спір відноситься до юрисдикції господарських судів, а тому провадження у справі слід закрити з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Керуючись статтями 19, 255, 258, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором закрити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду у порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. М. Свістєльнік