Справа №504/3034/23
Провадження №2/504/565/25
Доброславський районний суд Одеської області
19.05.2025с-ще Доброслав
Доброславський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді Барвенко В.К.,
секретаря Ориник М.В. , -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №5, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, ка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Горбачук Галина Борисівна, ОСОБА_4 , про визнання права власності,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог:
В липні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності, посилаючись на те, що 17.02.2021 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з іншого боку були укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки. Однак, оформити право власності на нерухоме майно позивачі не можуть, оскільки відповідач ухиляється від завершення оформлення. В подальшому, відповідно до заяви про зміну предмету позову, просили суд визнати зобов`язання за договорами купівлі-продажу виконаними належним чином та визнати право власності на нерухоме майно.
Рух справи в суді першої інстанції.
Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області (Доброва П.В.) від 31.07.2023 року відкрито провадження у справі.
12.12.2024 року у зв`язку із відсторонення судді ОСОБА_5 від здійснення правосуддя, повторним автоматизованим розподілом судової справи визначено суддю Барвенко В.К.
Ухвалою від 13.12.2024 суддею Барвенко В.К. прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.04.2025 року.
07.04.2025 року Позивачем було подано уточнення до позовної заяви, а саме змінено відповідача з ОСОБА_4 на ОСОБА_3
18.04.2025 року судом прийнято уточнення до позовної заяви та надано строк на подання відзиву, у зв`язку з чим відкладено підготовче засідання на 08.05.2025 року.
08.05.2025 року сторони були повідомлені про дату та час розгляду справи, але до підготовчого засідання не з`явились, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19.05.2025 року.
19.05.2025 року позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, про день і час розгляду справи були належним чином повідомлені, надали до суду письмову заяву щодо розгляду справи без їх участі, а також в своїй заяві вказали на те, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.
Треті особи в судове засідання не з`явилась, про день і час розгляду справи була повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Встановлені судом фактичні обставини:
17.02.2021 року між ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 (до зміни прізвища та імені ОСОБА_6 ) (Продавець), на підставі довіреності від 03.02.2021, з одного боку, та ОСОБА_1 (Покупець-1) і ОСОБА_2 (Покупець-2) з іншого боку був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна.
Згідно Договору, Продавець продав, а Покупці купили, в рівних частках кожний, житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з одного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 191,4 кв.м., житловою площею 63,6 кв.м., літ. «а» - веранда, літ. «мнс(А)» - мансарда, та господарчих будівель та споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - баня, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Д» - гараж, № 1-3- огорожа.
Пунктом 3 Договору встановлено, що продаж будинку вчинено за 1 183 618,00 грн.
Даним пунктом також встановлено, що згідно домовленостей сторін Продавець отримав від Покупців 983618,00 грн у безготівковій формі до підписання цього договору.
За домовленістю сторін, права власності на нерухоме майно, зазначене у цьому договорі купівлі-продажу, виникають у покупців після проведення повного розрахунку не пізніше 17.10.2021 року.
Факт повного розрахунку між сторонами цього договору буде підтверджуватися договором про здійснення повного розрахунку, укладеним між сторонами цього договору купівлі-продажу або їх уповноваженими представниками, який підлягає нотаріальному посвідченню та буде невід`ємною частиною цього договору купівлі-продажу. Підписання договору про повний розрахунок буде свідчити про те, що розрахунки за житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами здійснені повністю та про відсутність претензій до покупців по оплаті з боку продавця.
Сторони домовилися, що укладений та нотаріально посвідчений Договір про здійснення повного розрахунку разом з даним договором купівлі-продажу є підставами для проведення державної реєстрації права власності на ім`я покупців на зазначене у цьому договорі нерухоме майно.
Договір було посвідчено приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Ю.Г., зареєстровано в реєстрі за №165.
Пунктом 3 Договору встановлено, що продаж вчинено за 165700,00 грн.
За домовленістю сторін, права власності на нерухоме майно, зазначене у цьому договорі купівлі-продажу, виникають у покупців після проведення повного розрахунку не пізніше 17.10.2021 року.
Факт повного розрахунку між сторонами цього договору буде підтверджуватися договором про здійснення повного розрахунку, укладеним між сторонами цього договору купівлі-продажу або їх уповноваженими представниками, який підлягає нотаріальному посвідченню та буде невід`ємною частиною цього договору купівлі-продажу.
Підписання договору про повний розрахунок буде свідчити про те, що розрахунки за житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами здійснені повністю та про відсутність претензій до покупців по оплаті з боку продавця.
Сторони домовилися, що укладений та нотаріально посвідчений Договір про здійснення повного розрахунку разом з даним договором купівлі-продажу є підставами для проведення державної реєстрації права власності на ім`я покупців на зазначене у цьому договорі нерухоме майно.
Договір було посвідчено приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Ю.Г., зареєстровано в реєстрі за №168.
Отже, судом встановлено, що позивачі належним чином виконали свої зобов`язання за договорами купівлі-продажу від 17.02.2021.
24.02.2022 року розпочалась повномасштабна збройна агресія Російської Федерації проти України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року було запроваджено воєнний стан на усій території України.
У серпні 2023 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса міського нотаріального округу Одеської області Горбачук Г.Б. з метою завершення оформлення права власності на придбані за договорами купівлі-продажу житловий будинок та земельну ділянку.
Згідно відповіді нотаріуса від 08.08.2023 року, у зв`язку із дією мораторію (заборони), запровадженої пп. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року №187, неможливо посвідчити договори про здійснення повного розрахунку за договором купівлі-продажу, посвідченим Орзіх Ю.Г., приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області 17.02.2021 року, р. №165 та Договором купівлі-продажу, посвідченим Орзіх Ю.Г., приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області 17.02.2021 року, р. №168.
Релевантні джерела права та висновки суду:
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
За ст. 316 ЦК, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Положеннями статті 328 ЦК встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
За ст. 392 ЦК, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 655 ЦК, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 657 ЦК, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК, набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України.
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 22.01.2019 року у справі № 145/145/17.
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
За ст. 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).
У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах:
(а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання;
(б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно;
(в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору;
(г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у коментованій статті. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ.
Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку
Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17).
Положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші.
Велика Палата неодноразово виснувала, що включення в договір купівлі продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.
Суд приходить до висновку, що позивачами було належним чином виконані умови договорів купівлі-продажу, однак на теперішній час останні не мають можливості у встановленому законом порядку зареєструвати своє право власності на придбане ними майно.
Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки іншого шляху ніж отримати захист свого права у судовому порядку позивач не має.
Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій
Відповідно дост.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу передзакономі судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Відповідно до п.1 ч.2ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Суд також зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Також статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтовані і підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 182, 316, 317, 319, 321, 328, 392, 655, 657 ЦК України, ст. ст. ст.12, ст.76,77,80,ч.1.ст.81, 258, 259, 263-265, 273, 293, 315, 352, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Горбачук Галина Борисівна та ОСОБА_4 , про визнання права власності задовольнити.
Визнати зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з одного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 191,4 кв.м., житловою площею 63,6 кв.м., літ. «а» - веранда, літ. «мнс(А)» - мансарда, та господарчих будівель та споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - баня, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Д» - гараж, № 1-3- огорожа, посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Ю.Г., зареєстрованому в реєстрі за №165 від 17.02.2021, виконаним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином
Визнати за ОСОБА_1 право власності на одну другу частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з одного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 191,4 кв.м., житловою площею 63,6 кв.м., літ. «а» - веранда, літ. «мнс(А)» - мансарда, та господарчих будівель та споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - баня, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Д» - гараж, № 1-3- огорожа.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на одну другу частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з одного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 191,4 кв.м., житловою площею 63,6 кв.м., літ. «а» - веранда, літ. «мнс(А)» - мансарда, та господарчих будівель та споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - баня, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Д» - гараж, № 1-3- огорожа.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту його отримання в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.
Суддя В. К. Барвенко