Справа № 296/491/24
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншого суду

"30" квітня 2025 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Адамович О.Й. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про захист порушених цивільних прав та прав споживача,-

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2024 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла справа № 296/491/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про захист порушених цивільних прав та прав споживача, визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльність відповідача незаконною відмовою надати тарифи щодо якості теплопостачання, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії та стягнення моральної шкоди.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2024 головуючою у даній справі визначено суддю Шкирю В.М.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Шкирі В.П. від 17 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 21.02.2024 ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 17.01.2024 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.02.2024, справу №296/491/24 передано для продовження розгляду судді Шкирі В.М.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Шкирі В.П. від 07 березня 2024 року: відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» щодо оскарження дій Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» з приводу ненадання інформації та порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації»; відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» в частині ненадання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 22 січня 2025 року провадження в цивільній справі №296/291/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про визнання дій незаконними щодо ненадання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії та стягнення моральної шкоди закрито.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 10.03.2025, в складі головуючої Павицької Т.М., суддів Борисюка Р.М., Коломієць О.С., ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 22.01.2025 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.03.2025, справу №296/491/24 передано для продовження розгляду судді Шкирі В.М.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Шкирі В.П. від 17 квітня 2025 року задоволено самовідвід, заявлений головуючим суддею Шкирею В.М, у цивільній справі №296/491/24.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025 головуючою у даній справі визначено суддю Петровську М.В. та 21.04.2025 справу передано судді для розгляду.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Петровської М.В. від 24 квітня 2025 року задоволено самовідвід, заявлений головуючим суддею Петровською М.В., у цивільній справі №296/491/24.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2025 головуючим у даній справі визначено суддю Адамовича О.Й. та 28.04.2025 справу передано судді для розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Питання визначення підсудності врегульовано параграфом 3 глави 2 ЦПК України.

Частиною 2 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, у статті 30 ЦПК України закріплені правила визначення виключної підсудності.

Частина 1 статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Суд звертає увагу, що виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування процесуальних норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27,28 Цивільного процесуального кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 р. у справі №638/1988/17 сформував правовий висновок про те, що "послуги з утримання майна надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності".

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі №910/10647/18 зазначено: "виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном".

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.02.2021 року у справі №911/2390/18 сформулювала правовий висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. До спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом(стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 ст.8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Як вбачається з матеріалів позовної заяви предмет спору у даній справі пов`язаний з утриманням нерухомого майна, а саме кв. АДРЕСА_1 , зокрема розміром опалювальної площі, обсягом наданої та витраченої теплової енергії, формули визначення обсягу теплової енергії, складових тарифу вартості опалення, наявності пільг на оплату послуг з постачання теплової енергії за вказаною адресою. Позивач як споживач послуг не погоджується з наданими відповідачем розрахунками та поясненнями щодо обрахунку послуг з постачання теплової енергії, а тому просить захисти свої права споживача.

Беручи до уваги предмет позову та враховуючи зазначені вище правові позиції Верховного Суду, зважаючи на те, що спір стосується утримання нерухомого майна та реалізації прав споживача послуг теплової енергії за адресою АДРЕСА_2 , слід дійти висновку, що розгляд зазначеного спору має здійснюватися судом з обов`язковим дотриманням правил виключної підсудності.

Розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права на розгляд справи суд, встановлений законом та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з п.1 ч.1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на те, що спір стосується нерухомого майна, яке знаходиться на території Богунського району, беручи до уваги правила виключної підсудності, вказана справа підлягає переданню на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира.

Керуючись статтями 27,30,32,260,261,353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про визнання дій незаконними щодо ненадання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії та стягнення моральної шкоди передати за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира для розгляду по суті.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О. Й. Адамович