ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Карпушина Г.Л., Чумак О.В,

секретар Чемерис А.К.

за участю: адвоката Овчаренка С.М., адвоката Цимбала С.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" про відшкодування моральної шкоди , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ТОВ «Мультитранс» про відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовниї вимог вказував, що 04.10.2021 року, приблизно о 16 год. 45 хв., ОСОБА_3 , керуючи технічно справним сідловим тягачем: «DAF XS 105/410», р.н. НОМЕР_1 , обладнаним спеціальним напівпричепом: «Шмітц FCF24G», р.н. НОМЕР_2 , пересувався по вул. Великій Кільцевій зі сторони вул. Грицевца у напрямку пр. Московського у м. Харкові. Рухаючись в районі буд. 3-А розташованому по вул. Велика Кільцева в м. Харкові, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, ОСОБА_3 , проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, проігнорував дії водія спеціалізованого вантажного тягача: «Volvo FH 13.400», р.н. НОМЕР_3 обладнаного напівпричепом «Van HOOL», р.н. НОМЕР_4 , що рухався у попутному із ним напрямку, який повністю зупинився перед пішохідним переходом, не зменшим швидкість, не зупинив керований ним транспортний засіб, не впевнився, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не дав дороги пішоходам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які перетинали проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво по ходу руху сідлового тягача, чим грубо порушив вимоги п.п.18.1 та 18.4 ПДР України та допустив наїзд на пішоходів: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ..

ОСОБА_3 працює в ТОВ «Мультитранс» на посаді водія. Власником автомобіля, яким керував ОСОБА_3 в момент ДТП, є ТОВ «Мультитранс», який є роботодавцем та власником джерела підвищеної небезпеки.

Внаслідок ДТП ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав численні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не приходячи до тями помер у приміщенні КНП «МКЛШНМД» ХМР ім.проф. О.І.Мєщанінова.

Відповідно до висновку судово медичної експертизи №12-14/690-А/21 від 15.11.2021, малолітньому потерпілому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдано тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечним для життя.

В обґрунтування вимог щодо стягнення моральної шкоди позивач вказав, що потерпілий ОСОБА_2 , якому лише 12 років, отримав тяжкі тілесні ушкодження, що робить його стан здоров`я невідновним. Ушкодження здоров`я має наслідком психологічні страждання, пов`язані зі страхом неможливості більше мати таке ж саме активне повноцінне життя. Крім того, психологічні страждання малолітнього ОСОБА_2 підсилюються ще і тим, що на його очах загинув його друг. Із за страшних травм внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_2 назавжди втратив нормальну якість життя: постійні больові відчуття, дискомфорт при пересуванні, поганий сон, залежність від оточуючих, постійна потреба у лікуванні і невідомий період реабілітації.

Позивач просив суд стягнути з ТОВ «Мультитранс», як власника джерела підвищеної небезпеки та роботодавця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2024 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультитранс» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду у розмірі 400000 грн. 00 коп..

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його до апеляційного суду. Посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Звертає увагу суду, на те, що районний суд не надав належної правової оцінки тому, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка охоплюється саме страховим відшкодуванням, оскільки стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 ЗУ № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях та інших немайнових втратах позивачів через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути компенсована саме страховиком.

Зазначає, що незважаючи на встановлення того факту, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та був чинним поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, місцевий суд не залучив дану страхову компанію до розгляду провадження як співвідповідача, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про стягнення всього розміру заподіяної потерпілим майнової та моральної шкоди виключно з ТОВ «Мультитранс».

Вказує, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Із вироку Київського районного суду м. Полтави від 06.12.2022 року, справа №644/11995/21, встановлено, що 04.10.2021, приблизно о 16 год. 45 хв., ОСОБА_3 , керуючи технічно справним сідловим тягачем: «DAF XS 105/410», р.н. НОМЕР_1 , обладнаним спеціалізованим напівпричепом: «Шмітц FCF24G», р.н. НОМЕР_2 , рухався по вул. Велика Кільцева №3-А зі сторони вул. С. Грицевця у напрямку пр. Московського у м. Харкові.

Рухаючись в районі будинку 3-А розташованому по вул. Велика Кільцева в м. Харкові, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, ОСОБА_3 , проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, проігнорував дії водія невстановленого транспортного засобу, що рухався у попутному напрямку який повністю зупинився перед пішохідним переходом, не зменшив швидкість, не зупинив транспортний засіб, не впевнився, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека та не дав дороги пішоходам: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які перетинали проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво походу руху автомобіля, чим грубо порушив п.18.4 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на пішоходів: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ..

Внаслідок ДТП малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав численні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, малолітній ОСОБА_4 , не приходячи до тями помер в приміщенні КНП «МКЛШНМД» ХМР ім. проф. О.І. Мєщанінова.

Власником сідлового тягача «DAF XS 105/410», р.н. НОМЕР_1 є ТОВ «Мультитранс».

На момент ДТП ОСОБА_3 працював в ТОВ «Мультитранс» на посаді водія, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 06.12.2022 року, справа №644/11995/21, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3-х років не вчинить нового злочину.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.10.2023 року, апеляційну скаргу прокурора задоволено частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 06 грудня 2022 року в частині призначення ОСОБА_3 покарання скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.10.2023 року вирок Київського районного суду м. Полтави від 06.12.2022 року в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд врахував, що внаслідок порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України були завдані тілесні ушкодження неповнолітньому ОСОБА_2 , а отже йому було завдано моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, суд вказав, що ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав тілесних ушкоджень, які за висновком експерта були віднесені за тяжкістю до тяжких, а отже переніс дискомфорт, який супроводжувався болісними відчуттями, емоційним стресом, а також внаслідок ДТП змушений був перебувати на лікуванні, що фактично призвело до змін у звичному укладі та ритмі його життя, тому враховуючи ступінь вини відповідача та його поведінку, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 400 000 грн..

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Оскільки судом першої інстанції достовірно встановлено, та це не заперечувалось сторонами, що власником сідлового тягача «DAF XS 105/410», р.н. НОМЕР_1 є ТОВ «Мультитранс», а ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП працював в ТОВ «Мультитранс» на посаді водія, районний суд дійшов вірного висновку щодо стягнення моральної шкоди саме з ТОВ «Мультитранс» як власника джерела підвищеної небезпеки.

У доводах апеляційної скарги представник відповідача посилається на те, що суд безпідставно не залучив в якості співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», та вказує, що стягнення моральної шкоди з відповідача можливе лише після виплати такої шкоди в порядку страхового відшкодування.

Вказанні доводи колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.204187917, укладеного між ТОВ «Мультитранс» та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», застраховано автомобіль «DAF XS 105/410», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаний договір на момент ДТП був чинний.

Доводи відповідача про безпідставність відшкодування моральної шкоди на підставі 1194 ЦК України з підстав незалучення до участі у справі страховка не заслуговують на увагу суду.

Розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і становить 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, та згідно страхового акту №23981/1 складає 1020,12 грн. (20402,41 грн х 5%).

З матеріалів справи вбачається, що страховик провів виплату страхового відшкодування позивачу ОСОБА_2 у межах ліміту відповідальності за полісом страхування, яка включає відшкодування фактичних витрат на лікування 20402,41 грн. та моральної шкоди в розмірі 1020,12 грн., а всього 21422,53 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції від 28.12.2022 №00087579 (т. 1 а.с. 87, 100).

З наведеного слідує, що доводи про неможливість розгляду справи без залучення до участі у справі страховика у якості співвідповідача є безпідставними.

Не заслуговують на увагу й посилання представника відповідача про неврахування районним судом відповідної судової практики, оскільки у наведених апелянтом справах та у справі, яка переглядається, різні фактичні обставини.

Отже, з наведеного слідує, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази.

Обставин, встановлених місцевим судом, відповідач у апеляційній скарзі не спростував.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.367,374 ч. 1 п. 1,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Г.Л. Карпушин

О.В. Чумак