Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/584/24
Провадження № 2/528/14/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 травня 2025 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Вітківського М.О.,

при секретарі - Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка без проведення технічної фіксації в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 2/8 частини квартири,

в с т а н о в и в:

31 травня 2024 року представник позивача адвокат Коваль Л.М. звернулась до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2/8 частини квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/8 частини квартири АДРЕСА_1 . Виплатити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , компенсацію її частки в сумі 50 172,00 грн. з коштів, внесених позивачем на депозитний рахунок Територіального управління ДСА в Полтавській області.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач ОСОБА_1 є власником 6/8 частини об`єкту нерухомого майна трикімнатної квартири, загальною площею 51,6 кв. м., житловою площею 37,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Власником іншої частини трикімнатної квартири, загальною площею 51,6 кв. м., житловою площею 37,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 2/8 частини є відповідач - громадянка рф ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті батька сторін ОСОБА_3 . Ця обставина є встановленою рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 03.02.2020 року у справі № 528/174/19. Відповідач прийняла спадщину після смерті батька сторін, проте до даного часу не зареєструвала своє право власності на 2/8 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою № 4292 від 19.10.2023 року, виданою ФОП ОСОБА_4 .

Згідно до технічного паспорта спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , має загальну площу 51,6 кв. м., житлову площу 37,7 кв. м., та складається з трьох житлових кімнат: площею 19,5 кв. м, площею 7,9 кв. м., та площею 10,3 кв. м.; кухні, площею 5,8 кв. м., ванної, площею 3,1 кв. м.; коридору, площею 2,9 кв. м.; коридору, площею 1,6 кв. м.; балкону, площею 0,5 кв. м. У зв`язку з наведеним на належну відповідачу частку у розмірі 2/8 частини квартири припадає 12,9 кв. м. загальної площі, із них 9,42 кв. м. - житлової площі та 3,35 кв. м. допоміжної площі, що не може бути виділено в натурі, оскільки за Державними будівельними нормами ДБН.В.2.2.-15:2005 мінімальна площа однокімнатної квартири має становити не менше 30 кв. м. Наведена обставина підтверджується Технічним паспортом на квартиру, виготовленим 20.10.2023 року ФОП ОСОБА_4 та Інформаційною довідкою за № 1027 від 06.12.2023 року, виданою ФОП ОСОБА_4 .

Отже, спірна квартира є неподільною, як з технічної точки зору, так і в силу вимог пунктів 2.21-2.24 Державних будівельних норм «Житлові будинки. Основні положення» (ДБН В.2.2-15-2005), якими визначається, що одноквартирний (односімейний) житловий будинок і квартиру у багатоквартирному житловому будинку слід проектувати, виходячи з умови їх заселення однією сім`єю. Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв. м, в інших квартирах - не менше 17 кв. м, мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв. м, на дві - 14 кв. м.

Зазначає, що співвласники, хоча є рідними братом та сестрою, мають власні сім`ї, але при цьому між ними склались неприязні відносини, у зв`язку з чим спільне володіння та користування спірною квартирою є неможливим.

Таким чином, позивач вважає, що подальше спільне володіння спірним майном разом з відповідачем ОСОБА_2 є неможливим, а тому з огляду на положення ст. 365 ЦК України право ОСОБА_2 на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду за його позовом.

Вказує, що відповідач після прийняття спадщини на спірне майно ніколи не проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , не брала участі в її утриманні, не користувалася нею і не користується нею на даний час.

Зазначає, що припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні з відповідною грошовою компенсацією не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона має у власності інше житло, де й проживає в м. Нарва, Республіка Естонія.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 червня 2024 року, провадження у справі № 528/584/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 2/8 частини квартири відкрито загальне позовне провадження та зупинено до виконання судового доручення про вручення судового документу чи повідомлень про неможливість такого вручення. (а.с.36-39).

17 березня 2025 року на адресу суду від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство юстиції України надійшли документи, отримані від Міністерства юстиції Естонської Республіки, складені за результатами виконання доручення Гребінківського районного суду Полтавської області про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій стосовно ОСОБА_2 . (а.с.46-52).

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 18 березня 2025 року, провадження у справі № 528/584/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 2/8 частини квартири, поновлено, призначено підготовче засідання на 10.04.2025 о 11-00 год. (а.с.54,55).

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 01.05.2025 о 11-10 год. (а.с.61,62).

01.05.2025 у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання розгляд справи відкладено на 20.05.2025 о 10-30 год.

20.05.2025 позивач та представник позивача адвокат Коваль Л.М. в судове засідання не з`явились, вони належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, натомість представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, у матеріалах справи знаходяться документи отримані від Міністерства юстиції Естонської Республіки, складені за результатами виконання доручення Гребінківського районного суду Полтавської області про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій стосовно відповідача ОСОБА_2 , з яких вбачається, що відповідач позов не визнає, вважає, що не правильно проведена оцінка спірної квартири та не бажає брати участь у розгляді справи. Відзиву на позов, чи будь яких письмових заперечень на адресу суду не надходило.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є власником 6/8 частини об`єкту нерухомого майна трикімнатної квартири, загальною площею 51,6 кв. м., житловою площею 37,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Ця обставина підтверджується наступними доказами: Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 03.02.2020 року у справі № 528/174/19, відповідно до якого за ОСОБА_1 визнано у порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частини трикімнатної квартири, загальною площею 51,6 кв. м., житловою площею 37,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.8,9).

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.08.2022 року (спадкова справа № 148/2021 р., реєстраційний номер 132) за яким ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_5 та прийняв спадщину, яка складається з 5/8 частини трикімнатної квартири, загальною площею 51,6 кв. м., житловою площею 37,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.10).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.0.2022 року (індексний номер витягу: 307927957) з якого вбачається, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 22.08.2022 року (реєстраційний номер 132) є зареєстрованим за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частини трикімнатної квартири, загальною площею 51,6 кв. м., житловою площею 37,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.11,12).

Власником 2/8 частини об`єкту нерухомого майна трикімнатної квартири, загальною площею 51,6 кв. м., житловою площею 37,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є відповідач - громадянка рф ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті батька сторін ОСОБА_3 . Ця обставина є встановленою рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 03.02.2020 року у справі № 528/174/19. (а.с.8,9).

Відповідач прийняла спадщину після смерті батька сторін, проте до даного часу не зареєструвала своє право власності на 2/8 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою № 4292 від 19.10.2023 року, виданою ФОП ОСОБА_4 (а.с.13,14).

Згідно до технічного паспорта виготовленого ФОП ОСОБА_4 спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , має загальну площу 51,6 кв. м., житлову площу 37,7 кв. м., та складається з трьох житлових кімнат: площею 19,5 кв. м, площею 7,9 кв. м., та площею 10,3 кв. м.; кухні, площею 5,8 кв. м., ванної, площею 3,1 кв. м.; коридору, площею 2,9 кв. м.; коридору, площею 1,6 кв. м.; балкону, площею 0,5 кв. м. (а.с.15,16).

Згідно звіту про незалежну оцінку об`єкту нерухомого майна «3-х кімнатна квартира», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова вартість об`єкту оцінки становить 200 687,00 грн., ринкова вартість 2/8 об`єкту оцінки становить 50 172,00 грн. (а.с.17-26).

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) виснувала, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3).

Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Верховний Суд України у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 вказав, що у справі за позовом одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники-відповідачі; чи сплачують інші співвласники, які володіють та користуються майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за ними права власності на спільне майно, та чи не становитиме це для них надмірний тягар. У цій справі також було заявлено вимогу про визнання права власності.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що згідно до технічного паспорта спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , має загальну площу 51,6 кв. м., житлову площу 37,7 кв. м., та складається з трьох житлових кімнат: площею 19,5 кв. м, площею 7,9 кв. м., та площею 10,3 кв. м.; кухні, площею 5,8 кв. м., ванної, площею 3,1 кв. м.; коридору, площею 2,9 кв. м.; коридору, площею 1,6 кв. м.; балкону, площею 0,5 кв. м. У зв`язку з наведеним на належну відповідачу частку у розмірі 2/8 частини квартири припадає 12,9 кв. м. загальної площі, із них 9,42 кв. м. - житлової площі та 3,35 кв. м. допоміжної площі, що не може бути виділено в натурі, оскільки за Державними будівельними нормами ДБН.В.2.2.-15:2005 мінімальна площа однокімнатної квартири має становити не менше 30 кв. м. Наведена обставина підтверджується Технічним паспортом на квартиру, виготовленим 20.10.2023 року ФОП ОСОБА_4 та Інформаційною довідкою за № 1027 від 06.12.2023 року, виданою ФОП ОСОБА_4 .

Отже, спірна квартира є неподільною, як з технічної точки зору, так і в силу вимог пунктів 2.21-2.24 Державних будівельних норм «Житлові будинки. Основні положення» (ДБН В.2.2-15-2005), якими визначається, що одноквартирний (односімейний) житловий будинок і квартиру у багатоквартирному житловому будинку слід проектувати, виходячи з умови їх заселення однією сім`єю. Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв. м, в інших квартирах - не менше 17 кв. м, мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв. м, на дві - 14 кв. м. Отже метою поданого позову, є набуття права власності на частку у нерухомому майні, яка є незначною та належить іншому співвласнику.

Стаття 365 ЦК України регулює правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Водночас реалізація співвласником свого суб`єктивного права, передбаченого зазначеною статтею (подання відповідного позову з доведенням обставин, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, внесення вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду), спрямована не лише на припинення правовідношення спільної власності (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України), а саме на набуття відповідного права за рахунок припинення права власності іншого співвласника, що передбачене пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України (визнання права).

Набуття права власності позивачем на припинену частку відповідача у спільному майні в порядку статті 365 ЦПК України відповідає визначеній частиною п`ятою статті 11 ЦК України підставі виникнення цивільних прав та обов`язків.

Крім того, визнання права застосовується не лише у разі наявності порушення такого права, а також у разі його невизнання чи оспорення, що узгоджується з частиною першої статті 15 та статтею 392 ЦК України.

Право позивача ОСОБА_1 на набуття права власності на незначну частку ОСОБА_2 у праві спільної власності на неподільну річ, не визнається та оспорюється відповідачем у справі. Зазначене зокрема і стало підставою для заявлення позовної вимоги про визнання права власності на належну відповідачу частку.

Судом встановлено, що спільне користування співвласниками спірним майном є неможливим; річ є неподільною; припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди відповідачу, який спірною квартирою не користується та має у власності інше житло, де й проживає в м. Нарва, Республіка Естонія, тривалий час не цікавився спірним майном та не утримує його; тягар утримання спірного майна несе позивач; докази, які б свідчили, що припинення права власності відповідача на частку у квартирі може завдати істотної шкоди його інтересам, відсутні. Крім того, позивач вніс на депозитний рахунок 50 172 (п`ятдесят тисяч сто сімдесят дві) гривні 00 копійок (вартість 2/8 частки спірної квартири), що відповідає реальній ринковій вартості 2/8 частки квартири. Ринкова вартість спірного об`єкта нерухомого майна не спростована іншими належними, достатніми та допустимими доказами. Посилання відповідача на заниження вартості оцінки нерухомого майна не заслуговують на увагу, з огляду на відсутність у матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження зазначеного.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 2/8 частини квартири задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2/8 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/8 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 50 172 (п`ятдесят тисяч сто сімдесят дві) гривні 00 копійок, в якості вартості 2/8 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності останньої на яку припиняється в даному випадку, за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок ТУ ДСА в Полтавській області відповідно до квитанції № 0.0..1 від 16.01.2024 року.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , (проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не встановлений, громадянка рф, (проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 ).

Повний текст рішення складено 29.05.2025.

Суддя М. О. Вітківський