МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 210/7415/24
Провадження № 2-п/210/26/25
У Х В А Л А

іменем України

12 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Біди А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2025 року до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою, в якому представник відповідача просила суд скасувати заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року по цивільній справі №210/7415/24 та в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування заяви представник відповідача ОСОБА_2 зазначила, що при ухвалі судом вказаного заочного рішення відповідач не була повідомлена належним чином про перебування у провадження суду вказаної цивільної справи, Посилаючись на вимоги ст. 1212 ЦК України представник позивача зазначив, що факт наявності об`єкта нерухомості, розташованого на ділянці, не підтверджує факту користування землею саме ОСОБА_1 . Докази користування, а саме акти перевірок, фотофіксація, акти обстежень не надані Позивачем. Факт володіння або розташування нерухомого майна на земельній ділянці не є автоматичною підставою для стягнення коштів без доведення обізнаності користувача про правовий статус землі та відсутність добровільності у користуванні. Зазначаємо, що ОСОБА_1 не отримувала жодних офіційних повідомлень, листів чи рішень щодо укладення договору оренди чи оформлення прав на земельну ділянку. Відсутність повідомлення унеможливило виникнення обов`язку оформити договір або здійснити платежі. Відповідно, відсутня і підстава для тверджень про "збережені кошти".

Ухвалою суду від 01 травня 2025 року заяву представника відповідача представника відповідача ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою, прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Відповідачі ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні призначеному на 12 травня 2025 року присутні не були, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник позивача в судовому засіданні призначеному судом на 12 травня 2025 року присутній не був, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд дослідивши заяву про перегляд заочного рішення суду та матеріали справи, вважає, що вказана заяву не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 1статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.284 ЦПК Українизаочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннямист.285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це , посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст.288 ЦПК Українизаочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, щовідповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, лише за сукупністю цих двох умов у суду є підстави для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Так, з матеріалів справи встановлено, що 27 грудня 2024 року Криворізька міська рада в особі представника Кудіна М. звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою та просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради 651 648,68 грн. за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :02:171:0007, за період з 01.01.2022 до 31.12.2023, а також судовий збір у розмірі 9 774,75 грн. (а.с. 1-6)

Судом було направлено запити до Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради.

Відповідно до Листа вих. №34 від 03.01.2025 року за підписом адміністратора Центру адміністративних послуг «Віза» Криворізької міської ради Ю. Богдан, ОСОБА_1 з 08.11.2017 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 55)

Ухвалою суду від 06 січня 2025 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. (а.с. 56)

В ухвалі про відкриття провадження від 06 січня 2025 року відповідачу було наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджується поштовими відправленнями які повернулись на адресу суду 05 лютого 2025 року з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с.58-59)

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є:

1) день вручення її під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про її доставлення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» є доказом належного інформування відповідачів про перебування в провадженні суду вказаної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, апеляційного суду.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 січня 2023 року по справі №496/4633/18 (провадження №61-11723св22).

У зв`язку з чим, доводи представника відповідачів про відсутність доказів належного повідомлення відповідачів спростовано наявними матеріалами справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, interalia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Разом з цим, відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення не наведено жодного доказу, в розумінні ст. 76 ЦПК України, який би мав істотне значення для правильного вирішення спору та спростовував висновки суду наведені в заочному рішенні суду від 06 лютого 2025 року, а обставини, на які посилається відповідач в своїй заяві про скасування заочного рішення у справі, не спростовують висновків суду, наведених у заочному рішенні.

Так, з мотивувальної частини рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року справа вбачається, що Із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.05.2024 № 377146726 право власності на комплекс нежитлових будівель на АДРЕСА_2 із 27.12.2017 зареєстровано за ОСОБА_1 . Зазначений комплекс нежитлових будівель розташований на земельній ділянці площею 0,8656, кадастровий номер :02:171:0005.

Отже, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 як власник такого майна стало фактичним користувачем спірної земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.

Установлені обставини свідчать, що відповідач як власник об`єкта нерухомого майна у спірний період із 01.01.2022 по 31.12.2023 користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи коштів за користування нею, тому ОСОБА_1 є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Таким чином за наведених обставин перегляд та скасування заочного рішення суду, яке набрало законної сили у встановленому порядку, порушуватиме принцип правової визначеності та суперечитиме ст. 11 ЦПК України з огляду на відсутність обґрунтованих заперечень відповідача проти позову.

Тобто, наявність одночасно двох умов для скасування заочного рішення судом не встановлена.

Виходячи з обставин, викладених вище, недоведеності при подачі заяви про перегляд заочного рішення суду обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд не знаходить підстав для застосування ст.288 ЦПК України та 0задоволення заяви відповідача та перегляду заочного рішення суду.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 3ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

За таких обставин, заяву представників відповідачів про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 76, 81, 258, ч.6 ст.259,284 -288, 353 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою, - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня постановлення ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н. Ю. Вікторович