Справа № 758/3241/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Обиход В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Зазначав, що 13.02.2016 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем було складено розписку.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 45 000 дол. США, а останній зобов`язався повернути вказані кошти до 01.03.2016.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за договорами позики у розмірі 45 000 доларів США, що станом на час подання позову за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 1 204 306 грн. 92 коп.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 1 204 306 грн. 92 коп.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечив, вказав, що боргових зобов`язань між сторонами не виникло, ОСОБА_2 коштів у позику не прийняв, між сторонами склалися інші правовідносини.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 13.02.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 45 000 дол. США та зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 01.03.2016, на підтвердження укладення вказаного договору позики ОСОБА_2 було складено розписку від 13.02.2016 (а.с. 3).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно із частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказав, що свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконує.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, що боргових зобов`язань між сторонами не виникло, ОСОБА_2 коштів у позику не прийняв, між сторонами склалися інші правовідносини.

Однак, у порушення вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказів на підтвердження вказаних обставин представником відповідача суду не надано.

Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики у розмірі 1 204 306 грн. 92 коп., що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі 45 000 дол. США на час подання позову до суду за офіційним курсом НБУ.

Ураховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13.02.2016 у розмірі 1 204 306 грн. 92 коп., що за курсом Національного банку України станом на час подання позову еквівалентно 45 000 дол. США.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 605 грн.

Керуючись ст. ст.626, 629, 1046, 1047, 1049, 610, 611 ЦК України, ст. ст. 141, 206, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 13.02.2016 у розмірі 1 204 306 (один мільйон двісті чотири тисячі триста шість) грн. 92 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.05.2025.

Суддя С. С. Захарчук