Провадження № 2/761/4201/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Габунії М.Г., Герасько Д.М.,

за участі

представника позивача: Басистого В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 , третя особа: Північний офіс Державної аудиторської служби України про стягнення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

12.12.2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 20 100,00 грн. безпідставно набутих коштів, що були отримані відповідачем в якості відшкодування вартості проживання під час відрядження.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що відповідач працюючи на посаді інженера у виробничому підрозділі локомотивне депо Коростень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» перебувала у відрядженні у місті Києві з 07 лютого по 07 березня 2022 року.

Для підтвердження своїх витрат на проживання під час відрядження відповідач надала, зокрема, авансовий звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 29.04.2022 №21; квитанції фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до прибуткового ордера від 07.02.2022 №50339; рахунок-фактуру ФОП ОСОБА_2 від 07.02.2022 №50339; копію договору найму квартири з ФОП ОСОБА_2 за період з 07 по 24 лютого 2022; копії реєстраційних документів ФОП ОСОБА_2

09.05.2022 року позивач відшкодував відповідачу витрати на проживання під час її відрядження в сумі 22 100,00 грн.

Північним офісом Державної аудиторської служби України було проведено перевірку фінансово-господарської діяльності позивача та встановлено, що ФОП ОСОБА_2 не виконав власні зобов`язання та не надав послуги з проживання відповідно до умов договорів укладених з працівниками локомотивного депо, що підтверджується копією акту від 29.01.2024 №05-21/6.

На підставі зазначеного акту позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів. Однак вона проігнорована відповідачем.

А тому, оскільки відповідач не повертає безпідставно отримані кошти, на підставі положень статті 1212 ЦК України позивач звернувся до суду з цим позовом.

03.02.2025 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги в якому відповідач просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначила відповідач, в період з 07 по 24 лютого 2024 року вона перебувала в м.Києві у відрядженні. Оскільки позивач не забезпечив коштами для здійснення витрат у відрядженні, всі витрати у відрядженні вона оплачувала за власний рахунок.

З метою відшкодування витрат, 29.04.2022 року вона подала звіт про використання коштів, виданих у відрядження або під звіт. В склад даного звіту увійшли кошти за проживання з розрахунку 17х1300,00 грн. = 22 100,00 грн., так як дійсно проживала в м.Києві орендованій нею квартирі. Поданий звіт було перевірено та підписано уповноваженими особами. Зауважень по звіту не було, всі додані до звіту документи були перевірені, на підставі чого вищезазначені кошти були перераховані відповідачу.

Відповідач вважає, що зазначені кошти були виплачені в рамках трудового законодавства та відносяться до структури заробітної плати та компенсаційних виплат, передбачених статтями 94, 121 КЗпП України, а тому не можуть бути повернуті у відповідності до положень статті 1215 ЦК України. Також відповідач зазначає, що обов`язковим в даній справі є з`ясування умислу з боку відповідача у безпідставному набутті коштів та безпідставному збагаченні.

13.02.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягав на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Також представник зазначає, що відповідач не надала доказів, що вона проживала в квартирі, орендованій у ФОП ОСОБА_2

26.02.2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких відповідач наполягає на відмові в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся із заявою про слухання справи в його відсутність

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, вислухавши представника позивача, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, з 07.02.2022 року по 24.02.2022 року ОСОБА_1 , займаючи посаду інженера з охорони навколишнього середовища 2 категорії у виробничому підрозділі локомотивне депо Коростень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» перебувала у відрядженні в м.Києві, що також підтверджується копією посвідчення про відрядження.

На підставі Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №21 від 29.04.2022 року, та документів виданих ФОП ОСОБА_2 , а саме: квитанції до прибуткового касового ордера №50339 від 07.02.2022 року на суму 22 100,00 грн., квитанції від 07.02.2022 року про сплату 22 100,00 грн. за проживання, рахунку-фактури №50339 від 07.02.2022 року на суму 22 100,00 грн. та договору оренди квартири, за період відрядження позивач відшкодував відповідачу витрати на проживання в сумі 22 100,00 грн. (17 діб х 1 300,00 грн.), що не заперечується відповідачем.

Державна аудиторська служба України в період з 08.01.2024 по 29.01.2024 проводила перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» за період з 01.07.2020 по 30.06.2023, що підтверджується витягом з Акту від 29.01.2024 №05-21/6.

Як зазначено в Акті, отримано пояснення від ФОП ОСОБА_2 про неможливість надання документів що підтверджують факт надання послуг проживання відрядженим особам «… у зв`язку з відсутністю в моїй власності чи оренді нерухомого майна та відповідно документів про право власності чи оренди на нього, та повідомляю, що послуги за договорами не надавались, діяльність не здійснювалась, документи на проживання в зазначених квартирах надавались людям для оформлення авансових звітів про відрядження за певну плату».

Таким чином ревізією встановлено відсутність надання ФОП ОСОБА_2 послуг з проживання, не підтверджено час та місце надання послуг, не підтверджено наявність матеріальних (майнових) ресурсів та умов, необхідних для надання послуг, тобто не встановлена товарність операцій щодо надання ФОП ОСОБА_2 послуг з проживання відрядженим працівникам.

Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, що дійсно ФОП ОСОБА_2 надавав в оренду приміщення для проживання відповідача в м.Києві під час відрядження. Крім того, відповідач не надала суду доказів, що вона в зазначений проміжок часу орендувала квартиру в інших осіб, як і не вказала адресу за якою вона проживала.

Щодо зазначеного відповідачем у відзиві, що отримані нею кошти є складовою заробітної плати та не підлягають поверненню суд зазначає наступне.

Стаття 121 КЗпП України визначає, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Стаття 94 КЗпП України передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Стаття 1215 ЦК України визначає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Верховний Суд у постанові від27 жовтня 2020 року у справі № 910/24323/16 зробив висновок, що згідно з п.п. 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

Таким чином, оскільки витрати на наймання житлового приміщення під час відрядження не входять до структури заробітної плати, вказані кошти не надані відповідачу як засіб до існування, суд позбавлений можливості прийняти до уваги зазначене відповідачем.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, тому суд вважає, що оскільки відповідач під час відрядження не використовувала для проживання нерухоме майно, яке міг надати в оренду ФОП ОСОБА_2 , відпали правові підстави для набуття ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 22 100,00 грн., отриманих як компенсація за винаймання житла для проживання під час відрядження.

Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м.Київ, вул.ЄжиГедройця, буд.5) в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м.Київ, вул.Лисенка, буд.6) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), третя особа: Північний офіс Державної аудиторської служби України про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» грошові кошти в сумі 20 100 (двадцять тисяч сто) гривень 00 копійок та судовий збір в сумі 3 028,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30 квітня 2025 року

Суддя: Н.Г. Притула