Справа № 758/6678/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Левицької Я.К., за участю секретаря судового засідання Новіцької О.К., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Трунова Ю.А. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрсиббанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс", третя особа: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Трунова Юрія Анатолійовича звернулась до Подільського районного суду м. Києва із позовом про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту № 2 від 27.12.2006 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2025 року цивільну справу передано для розгляду судді Левицькій Я.К. 12.05.2025 року.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 16.05.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

До матеріалів позовної заяви долучено заяву представника позивача - адвоката Трунова Ю.А. про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 20.05.2025 року заяву про забезпечення позову передано для розгляду судді Левицькій Я.К.

Заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству "Укрсиббанк", Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс", приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Мойсею Івану Михайловичу та іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору та здійснювати платежі за Договором про надання споживчого кредиту № 2 від 27.12.2006 року або передавати майно відповідачам чи виконувати щодо нього інші зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 2 від 27.12.2006 року, в тому числі, в рамках відкритих приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем виконавчих проваджень, в яких боржником є ОСОБА_1 ; а також заборони Акціонерному товариству "Укрсиббанк", Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс", приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Мойсею Івану Михайловичу та іншим особам вчиняти дії щодо стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 2 від 27.12.2006 року, в тому числі, в рамках відкритих приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем виконавчих проваджень, в яких боржником є ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що позивач вважає, що Акціонерне товариство "Укрсиббанк", діючи недобросовісно та несправедливо, визначило у Договорі про надання споживчого кредиту № 2 від 27.12.2006 року зобов`язання в іноземній валюті, що прямо суперечить статті 99 Конституції України, статті 524 ЦК України та іншим нормативно-правовим актам, що були чинними на дату укладення такого договору. На даний час, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем здійснюється примусове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Відтак, невжиття заходів забезпечення позову фактично призведе до недоцільності звернення позивача з відповідним позовом та не забезпечить позивачу реальний та ефективний захист його прав та інтересів.

Заяву про забезпечення позову подано до суду з дотриманням порядку, встановленого ч.1 ст. 152 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у встановлений законом строк.

З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання вжиття заходів забезпечення заяви сторони не викликались.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, зміст заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускаються як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено реальної загрози, за якої невжиття саме таких заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Посилання заявника на ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову фактично призведе до недоцільності звернення позивача з відповідним позовом та не забезпечить позивачу реальний та ефективний захист його прав та інтересів є формальним. Так само, на думку суду, заява не містить достатнього обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч.2 ст. 149 ЦПК України.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача - адвоката Трунова Ю.А. про забезпечення позову залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Я.К. Левицька