КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4515/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сакуна Віталія Анатолійовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року за заявою представника ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Сакуна В.А. звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме: заборгованість по заробітній платі у розмірі 82 265,40 грн та середній заробіток за період з 03.12.2020 року по 26.10.2024 року у розмірі 1 040 193,46 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року відмовлено у видачі судового наказу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах заяви відсутні докази надсилання боржнику копії заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами. Крім того, в заяві відсутні відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у заявника та боржника.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 19 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Сакуна В.А. апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково посилається на положення ч. 7 ст. 43 ЦПК України, оскільки вони не стосуються наказного провадження.

Представник стягувача посилається на те, що вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу передбачені статтею 163 ЦПК України, а також іншими положеннями розділу ІІ "Наказне провадження" ЦПК України. Зазначений розділ не містить норм, які б покладали на заявника обов`язок надавати суду копію заяви про видачу судового наказу чи примірники такої заяви.

Також представник стягувача зазначає, що згідно вимог ст. 169 ЦПК України саме на суд покладено обов`язок направити копію заяви боржнику разом із копією судового наказу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За правилом п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п.п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з цим, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно положень ст. 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У пункті 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Аналіз положень статті 163 ЦПК України свідчить, що вказана норма не передбачає такої вимоги, як подання заявником доказів надіслання заяви про видачу судового наказу з додатками іншому учаснику справи.

Крім того, положення частини 2 статті 169 ЦПК України передбачають, що копія заяви про видачу судового наказу направляється боржнику судом разом із копією судового наказу.

Отже, висновок суду першої інстанції про недотримання заявником положень ст. 163 ЦПК України та частини 7 статті 43 ЦПК України є помилковим.

Відповідно до статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у видачі судового наказу прийнята з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а матеріали справи направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сакуна Віталія Анатолійовича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана