Справа № 444/3488/24
Провадження № 2/444/180/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретаря судового засідання Мамедова Г.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Жовкві Львівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. У заяві від 29.04.2025 року представник позивача позовні вимоги уточнила. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 15.06.2006 року; ІПН НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_3 виданий Личаківським РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області 07.10.2015 року; ІПН НОМЕР_4 ) 106 046 (сто шість тисяч сорок шість) грн. 87 коп. вартості 1/2 частки автомобіля марки "PEUGEOT 308", 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 та судові витрати у справіз підстав зазначених у позові.

В попередніх судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги. 29.04.2025 року представник позивача Кісь О.Р. надала на адресу суду заяву у якій просить розгляд спави провести без участі позивача та його представника. Позовні вимоги задоволити з урахуванням проведеної експертизи, просить такі задоволити (а.с.149).

Відповідач у попередніх судових засіданнях щодо визначеної позивачем вартості автомобіля заперечував. Однак, після проведення судової експертизи, 29.04.2025 року надав на адресу суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності. Зазначив, що не заперечує щодо поділу майна у відповідності до проведеної судової експертизи (а.с.148).

Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що 15.08.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (після одруження ОСОБА_5 ) було укладено шлюб, що видно з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с. 8).

Даний шлюб між сторонами розірвано, що видно з копії рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24.07.2024 року (а.с.9-10).

Автомобіль марки "PEUGEOT 308", 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 був придбаний сторонами за час перебування у шлюбі.

Зареєстрований такий автомобіль був 16.08.2010 року, однак в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, власником такого записаний ОСОБА_2 (відповідач), що видно з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 (а.с. 11).

Як встановлено судом, вказаний автомобіль є спільної сумісною власністю сторін, оскільки придбаний та зареєстрований на відповідача за час перебування сторін у шлюбі.

Згідно з ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута "за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

У зв"язку із вищенаведеним, автомобіль марки "PEUGEOT 308", 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який придбаний сторонами за час перебування ними у шлюбі судом визнається спільним майном подружжя.

У відповідності до закріпленого в ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, керуючись наведеним вище принципом диспозитивності вирішує даний спір лише в частині заявлених вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом.

За правилами ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу країни, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Такі ж положення закріплено і в ст. 70 Сімейного кодексу України, оскільки у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно роз`яснень, викладених в п.30 зазначеної постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.06.2016 року у справі №6-1752цс15.

Обов`язок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №654/5243/14-ц.

Оскільки, презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, а саме, автомобіля марки "PEUGEOT 308", 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 відповідачем не заперечувалось, матеріали справи не містять жодних доказів того, що спірне майно придбане за особисті кошти одного з них, а тому суд приходить до висновку, що таке майно, як придбане під час перебування у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу в рівних частках.

Згідно висновку експерта № 18 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої енкспертизи з визначення середньої ринкової вартості автомобіля від 14.02.2025 року з додатками до нього (а.с. 57-140) ринкова вартість автомобіля марки "Peugeot 308 1.6D 5dr 6 MT", ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_5 на момент огляду 11.02.2025 року становить 212 093,75 грн.

Тобто, вартість 1/2 частки автомобіля марки "PEUGEOT 308", 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 становить 106 046 (сто шість тисяч сорок шість) грн. 87 коп.. Саме така сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

У зв"язку із вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв"язку із вищевикладеним, та зважаючи на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме 605,60 грн. та 122,24 грн. зайво сплаченого нею судового збору, що становить в сукупності 727 (сімсот двадцять сім) грн. 84 грн. та стягнути з відповідача в її користь 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн. судового збору.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 15.06.2006 року; ІПН НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_3 виданий Личаківським РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області 07.10.2015 року; ІПН НОМЕР_4 ) 106 046 (сто шість тисяч сорок шість) грн. 87 коп. вартості 1/2 частки автомобіля марки "PEUGEOT 308", 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 15.06.2006 року; ІПН НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_3 виданий Личаківським РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області 07.10.2015 року; ІПН НОМЕР_4 ) 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме в розмірі 605 (шістсот пять) гривень 60 копійок.

Повернути ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_3 виданий Личаківським РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області 07.10.2015 року; ІПН НОМЕР_4 )з державного бюджету судовий збір, сплаченого нею при поданні позову згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 09.08.2024 року в розміррі 727 (сімсот двадцять сім) грн. 84 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 07 травня 2025 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.