Справа № 308/6663/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_1 на дії відділу ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління МЮ, заінтересована особа: відділ ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління МЮ,

встановив:

До суду надійшла вищевказана скарга, відповідно до якої представник заявника ОСОБА_1 адвокат Гайович К.П. просить скасувати арешт усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , (і.н. НОМЕР_1 ) зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , накладеного Постановою б/н, виданою 30.07.2007 року міським відділом державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

Скарга обґрунтована тим, що в кінці березня 2025 року ОСОБА_1 дізнався, що на належну йому квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт. Сума боргу згідно ВП 4277754 складає 1120,60 грн, виконавчий збір в сумі 112,06 грн, витрати виконавчого провадження 161,00 грн., всього 1393 грн, 66 коп, які на момент написання вказаного листа були не погашені. Виконавче провадження ВП 4277754 в рамках якого накладено арешт передане до архіву та знищене у зв`язку з витоком трьохрічного строку його зберігання у відповідності до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Мінюсту України № 1829/5 від 07.06.2017 року. Однак, наразі винесення будь-яких постанов у виконавчому провадженні, де відсутня постанова про відкриття виконавчого провадження технічно є неможливим.

В судове засідання сторона заявника та представник органу державної виконавчої служби не з`явилися, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги. За приписами ч. 2 ст. 450 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

30 липня 2007 року Постановою Головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Грицищуком М.П. відкрито виконавче провадження згідно судового наказу Ужгородського міськрайонного суду № 2н-140 від 01.02.2006. Накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника - ОСОБА_1 .

Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 14134852 від 28.08.2007 та витягом про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 14134807 від 28.08.2007 стверджується, що на усе рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , накладено арешт Першою ужгородською державною нотаріальною конторою 28.08.2007.

З відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Гайович К.П. отримано відповідь № 38103 від 15.04.2025, якою встановлено наступне.

Згідно з відповіді на запит, наданої Закарпатським обласним державним нотаріальним архівом 15.04.2025 за вих. №205/01-21 встановлено, що арешт накладено постановою про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2007 по примусовому виконанню судового наказу № 2н-140, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 01.02.2006 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Український мобільний зав`язок» боргу в розмірі 1120,60 грн.

Виконавче провадження ВП 4277754 в рамках якого накладено арешт передане до архіву та знищене у зв`язку з витоком трьохрічного строку його зберігання у відповідності до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Мінюсту України № 1829/5 від 07.06.2017.

Також встановлено, що у автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП) наявні відомості про виконавче провадження ВП 4277754, в межах якого винесена вказана постанова, однак у виконавчому провадженні відсутня постанова про відкриття виконавчого провадження, так як вона була винесена у паперовому вигляді та не про дубльована у АСВП.

Оскільки у 2007 році АСВП тільки було створено і система була недосконалою, то було можливо виносити постанови без наявності постанови про відкриття виконавчого провадження.

Однак, наразі винесення будь-яких постанов у виконавчому провадженні, де відсутня постанова про відкриття виконавчого провадження технічно є неможливим.

Відповідно до Положення про АСВП виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в системі забороняється.

Окрім цього зазначено, що сума боргу згідно ВП 4277754 складає 1120,60 грн, виконавчий збір в сумі 112,06 грн, витрати виконавчого провадження 161,00 грн., всього 1393 грн, 66 коп, які на момент написання вказаного листа були не погашені.

ОСОБА_1 вказану суму боргу разом з виконавчим збором та витратами виконавчого провадження, всього 1393,66 грн, сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією AT «УНІВЕРСАЛ БАНК » (Монобанк) № 5МВК-НН08-7РКХ-НХОК від 28.04.2025.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

В частині 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Із змісту статті 316 Цивільного кодексу України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а статтею 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно з частиною 2 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Верховний Суд у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 2/0301/806/11 від 13.07.2022 зауважив, «що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи, що заявником як боржником за судовим наказом №2н-140, виданим 01.02.2006 Ужгородським міськрайонним судом, було сплачену суму боргу, виконавчий збір та витрати по виконанню відповідного виконавчого провадження, мета останнього - забезпечення реального виконання рішення досягнута, виконавче провадження фактично завершено, суд вважає, що збереження оскаржуваного арешту майна заявника, накладеного за Постановою б/н, виданою 30.07.2007 міським відділом державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції на виконання судового наказу, є невиправданим за встановлених обставин справи та порушує право власності останньої на належне їй майно.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд

постановив:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати посадову особу відділу державної виконавчої служби в місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ), накладеного за постановою б/н від 30.07.2007, виданою головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Грицищуком М.П.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов