БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/110/24, cправа № 361/7106/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» березня 2025 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретарів судових засідань: Степанюк А.О., Бас Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державний нотаріус Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко Марина Анатоліївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державний нотаріус Сквирської районної державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину спільного сумісного майна,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- встановити факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з листопада

1997 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 будинок у АДРЕСА_1 , загальною площею

144,7 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці за вказаною адресою площею 0,0576 га, кадастровий номер: :050:0130, а також статутний капітал та майно приватного підприємства «Яротекс» (ідентифікаційний код юридичної особи: 32422441, місцезнаходження: Київська область, Сквирський район, місто Сквира, вулиця Київська, будинок 4-б) та фермерське господарство «Лео і партнери» як цілісний майновий комплекс (ідентифікаційний код юридичної особи: 32154677, місцезнаходження: Чернігівська область, Козелецький район, село Шами, вулиця 1 Травня, будинок 26); - визнати нею у право власності на частину спільного з ОСОБА_4 майна, а саме: на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами (альтанка літ. «Б», сарай літ. «В», басейн літ. «Г», огорожа) по АДРЕСА_1 , на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :050:0130, на 1/2 частину статутного капіталу та майна приватного підприємства «Яротекс» (ідентифікаційний код юридичної особи: 32422441, місцезнаходження: Київська область, Сквирський район, місто Сквира, вулиця Київська, будинок 4-б), на 1/2 частину фермерського господарства «Лео і партнери» як цілісного майнового комплексу (ідентифікаційний код юридичної особи: 32154677, місцезнаходження: Чернігівська область, Козелецький район, село Шами, вулиця 1 Травня, будинок 26), стягнути з відповідачів на свою користь понесені судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період з листопада 1997 року по день смерті

ОСОБА_4 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 .

Від спільного подружнього життя у них народилася дочка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У визначений законом строк до Сквирської державної нотаріальної контори з питань прийняття спадщини ОСОБА_4 звернулася дочка, ОСОБА_2 та син від першого шлюбу ОСОБА_3 .

При житті ОСОБА_4 належним йому майном не розпорядився, спадкування здійснюється за законом.

У зв`язку з тим, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрований не був державний нотаріус повідомила позивачу про неможливість видати їй свідоцтво про право власності на частину майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю.

Позивач зазначає, що з ОСОБА_4 вона познайомилася у 1991 році за місцем їх спільної роботи у Торгово-промисловій палаті України. Згодом їх стосунки з ділових переросли у дружні й особисті. У 1996 році ОСОБА_4 розпочав будівництво житлового будинку у селі Пухівка Броварського району Київської області, плануючи у майбутньому спільне життя з ОСОБА_1 . Позивач безпосередньо приймала участь у процесі будівництва, організовувала доставку будівельних матеріалів та купувала за власні кошти речі необхідні для будівництва, давала поради з приводу облаштування будинку.

У жовтні 1997 року ОСОБА_4 прийняв рішення остаточно припинити шлюбно-сімейні стосунки з жінкою, з якою перебував на той час у зареєстрованому шлюбі та зробив позивачу пропозицію проживати разом як подружжя однією сім`єю. Позивач прийняла пропозицію та переїхала з дочкою від першого шлюбу у будинок у селі Пухівка, який на той час за станом готовності дозволяв у ньому проживати, хоча й потребував ще добудови та облаштування. Після переїзду у будинок позивач з ОСОБА_4 власною спільною працею та вкладаючи власні зароблені кошти проводили добудову, перебудову, ремонт і облаштування будинку. У 1999 році ОСОБА_4 приватизував земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок. Роботи з будівництва та облаштування будинку завершені у 2006 році, на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності.

У квітні 2002 року позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », так як померлий бажав, що їх сім`я іменувалася спільним прізвищем.

Отже, з 1997 року до дня смерті ОСОБА_4 позивач проживала з ним однією сім`єю, мала повноцінні шлюбні стосунки, спільний побут та бюджет, як це притаманно подружжю, внаслідок спільних трудових та грошових затрат набуто спірне майно, на 1/2 частину якого позивач претендує.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня

2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

25 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача

ОСОБА_3

16 березня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 31 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення аналогічні фабулі позовної заяви, просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що з 1997 року позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . Власною працею організовувала будівництво спірного будинку, використовуючи спільні кошти. У 2002 році за проханням ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_6 . Позивач працювала на різних посадах у товариствах, власником яких був ОСОБА_4 та вносила до їх статутного капіталу власні кошти.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 позовні вимоги не визнав, пояснив, що з 1999 року до моменту смерті батько відповідача проживав у селі Пухівка Броварського району Київської області, а позивач постійно мешкала у АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 зі своєю родиною систематично відвідував батька у селі Пухівка, будинок використовувався як дачі, де проводилися всі сімейні свята. До 09 грудня 2008 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю відповідача ОСОБА_9 . Таким чином, на майно придбане до 09 грудня 2008 року не може розповсюджуватися правовий режим, передбачений статтею 74 Сімейного кодексу України. Право власності на спірний садовий будинок померлий ОСОБА_4 набув ІНФОРМАЦІЯ_4 , власником земельної ділянки був з 06 вересня 1999 року. ПП «Яротекс» та ФГ «Лео і партнери» були створені та зареєстровані до 09 грудня 2008 року. Позивач не має права претендували на вищевказане майно, тому просить у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без її участі та визнання позову.

Третя особа Державний нотаріус Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А. у судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без її участі.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, заперечення представника відповідача, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі міського типу Баришівка Баришівського району Київської області помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть, виданого 10 липня 2018 року Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.18).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52730109 від 25 липня

2018 року, Сквирською районною державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 225/2018 до майна ОСОБА_4 (а.с.19-20).

З копії спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 вбачається, що 25 липня 2018 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся син померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 10 серпня 2018 року із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлого, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 05 жовтня 2018 року до Сквирської районної державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вказавши, що спадщину ОСОБА_4 за законом вона приймає, а також претендує на виділ частки у спільному майні подружжя, як такій, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах зі спадкодавцем.

Листом від 05 жовтня 2018 року № 1479/02-14 Сквирська районна державна нотаріальна контора Київської області повідомила ОСОБА_1 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину та неможливість встановити підстави для закликання до спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 у місті Києві народилася Пригожа ОСОБА_10 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, виданого повторно 08 серпня 2018 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві. Батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові серії

НОМЕР_1 , виданого 12 квітня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_6 , перемінила прізвище на ОСОБА_6 .

Згідно з довідками № 763 та № 764 від 27 серпня 2018 року, виданими Виконавчим комітетом Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зареєстровані, але фактично проживають в садовому будинку в

АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 АДРЕСА_2 (підстава видачі довідки № 764 від 27 серпня 2018 року довідка про фактичне проживання керівника садівничого товариства «Волна» ОСОБА_12 № 216 від 20 серпня 2018 року.

З довідки № 247 від 14 жовтня 2020 року, виданої СТ «Волна» ОСОБА_4 з лютого 1995 року по липень 2018 року був членом СТ «Волна» та займав ділянку АДРЕСА_3 . Членські внески за вказану ділянку протягом 21 року сплачувала ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_4 членські внески за ділянку № 190 в 2019 та 2020 році продовжувала сплачувати ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки № 765 від 27 серпня 2018 року, виданою Виконавчим комітетом Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 , 1964 року народження, дійсно не зареєстрована, але фактично проживає в садовому будинку у АДРЕСА_1 . Садовий будинок загальною площею 144,7 кв.м, садовий будинок належить ОСОБА_4 1/1. У садовому будинку ніхто не зареєстрований.

З матеріалів справи вбачається, що до спадкової маси майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 належить нерухоме майно, а саме садовий будинок АДРЕСА_1 , земельна ділянка за вказаною адресою, площею 0,0576 га, кадастровий номер: :050:0130, статутний капітал на майно ПП «Яротекс» та ФГ «Лео і партнери» як цілісний майновий комплекс.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 березня

2007 року Виконком Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , житловий будинок 1996 року побудови, житловий будинок А-2, 144,7 кв.м, альтанка «Б», сарай «В», басейн «Г», огорожа «N», підстава видачі свідоцтва: рішення від 19 квітня 2006 року.

Реєстрація права власності на садовий будинок за ОСОБА_4 підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 січня 2014 року № 16464551.

Відповідно до технічного паспорту садовий будинок АДРЕСА_1 за вищевказаною адресою має два поверхи та мансарду, загальна площа будинку 144,7 кв.м, житлова

70,1 кв.м, господарські будівлі: альтанка «Б», сарай «В», басейн «Г», огорожа «N».

З матеріалів справи вбачається, що 06 вересня 1999 року Пухівською сільською радою Броварського району Київської області видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії № 1-КВ № 074826, з якого вбачається, що ОСОБА_4 значиться власником земельної ділянки, площею 0,0576 га, для ведення садівництва, що розташована на території Пухівської сільської ради СТ «Волна», на підставі рішення виконкому Пухівської сільської ради № 60 від 11 червня 1999 року. Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 1423.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 січня 2014 року право власності на земельну ділянку, площею 0,0576 га, для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:050:0130, для індивідуального садівництва, зареєстровано за ОСОБА_4 (форма власності: приватна, розмір частки: 1).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань 21 квітня 2003 року зареєстроване ПП «Яротекс», ідентифікаційний код юридичної особи: 32422441, адреса місцезнаходження: Київська область, Сквирський район, місто Сквира, вулиця Київська, будинок 4-Б, розмір статутного капіталу 1 511 900 грн. 00 коп., засновник ОСОБА_4 , кінцевий бенефіціарний власник:

ОСОБА_4 .

Відповідно до пункту 1.1 Статуту ПП «Яротекс», затвердженого рішенням власника ПП «Яротекс» № 21 від 30 вересня 2016 року, приватне підприємство «Яротекс» створене на основі приватної власності громадянина України ОСОБА_4 .

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань 17 листопада 2006 року зареєстроване Фермерське господарство «Лео і партнери», ідентифікаційний код юридичної особи: 32154677, адреса місцезнаходження: Чернігівська область, Козелецький район, село Шами, вулиця 1-травня, будинок 26, розмір статутного капіталу 2 000 000 грн. 00 коп., засновник ОСОБА_4 , кінцевий бенефіціарний власник: ОСОБА_4 .

Відповідно до пункту 1.2 Статуту ФГ «Лео і партнери», затвердженого власником ФГ «Лео і партнери» на підставі рішення № 1 від 11 листопада 2021 року, засновником господарства є ОСОБА_4 .

За клопотанням позивача судом допитувалися свідки, які підтверджували факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю.

Так, свідок ОСОБА_13 показав, що проживає по сусідству у селі Пухівка. У 1993-1994 роках ОСОБА_4 став членом кооперативу. У 1995-1996 роках ОСОБА_4 почав будівництво житлового будинку, ОСОБА_1 організовувала будівництво будинку та постійно проживала у ньому спільно з дитиною. Сина ОСОБА_4 ОСОБА_3 він не бачив. Зі слів померлого йому відомо, що він залишив своєму сину дачний будинок у селі Рожни та квартиру у місті Києві.

Свідок ОСОБА_14 показала, що проживає по сусідству у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 знала понад 20 років. Їй відомо, що позивач проживала спільно з ним однією сім`єю з 1997 року, бачила її вагітною. Сина ОСОБА_4 ОСОБА_3 та його колишньої дружини вона жодного разу не бачила.

Свідок ОСОБА_15 показав, що з ОСОБА_4 він познайомився у 1994 році, з ОСОБА_1 у 1997 році. Вони проживали як чоловік та жінка однією сім`єю. ОСОБА_1 приймала участь у будівництві, займалася доставкою будівельних матеріалів та здійснювала розрахунок за них при відсутності ОСОБА_4 . Він був свідком у справі про розірвання шлюбу ОСОБА_4 з колишньою дружиною.

Свідок ОСОБА_16 показала, що з 1985 року працювала у Торгово-промисловій палаті України спільно з ОСОБА_4 . У 1992 році на роботу прийшла ОСОБА_1 . З 1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виникли особисті відносини, вони стали проживати разом. У 2000 роках ОСОБА_4 створив приватне підприємство, вона та позивач ОСОБА_1 працювали у ньому.

Свідок ОСОБА_17 показав, що ОСОБА_4 знав з 1997 року. У 2002 році останній попросив його бути особистим водієм, при цьому він возив дочку померлого, ОСОБА_18 , до дитячого садочку, з 2004 року - до фітнес центр «Акваріум», з

2015 році до гімназії. ОСОБА_4 постійно проживав у селі Пухівка Броварського району з ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_19 показав, що у 1991 році познайомився з ОСОБА_4 , потім у

1996 році познайомився з ОСОБА_1 , вони проживали як сім`я у будинку у селі Пухівка. У 1999 році у них народилася дочка.

Допитані у судовому засіданні свідки з боку відповідача ОСОБА_3 заперечували факт проживання померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю.

Так, свідок ОСОБА_20 показала, що з 1986 року вона працювала з

ОСОБА_4 , знала його дружину та сина. Після розірвання шлюбу він підтримував стосунки з дружиною. Сам проживав у селі Пухівка, на свята запрошував її до свого будинку. Позивача у заміському будинку у селі Пухівка вона не бачила, дитячі речі та сторонні речі у будинку були відсутні. Їй відомо, що померлий заснував три юридичні особи, ОСОБА_1 була формально оформлена на роботу, однак не працювала. Померлий нічого не пояснював їм щодо дочки ОСОБА_2 . Кошти для поховання ОСОБА_4 надавало підприємство, співробітники та син ОСОБА_21 .

Свідок ОСОБА_22 показала, що десятиліттями спілкувалася з колишньою дружиною померлого ОСОБА_4 . Позивача вперше зустріла на похоронах останнього. Була у гостях у померлого у будинку у селі Пухівка, жодного разу не бачила там ні ОСОБА_1 , ні дочки ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_24 показав, що ОСОБА_4 та його сина ОСОБА_3 він знає давно. Був у гостях у будинку у селі Пухівка, де померлий переважну більшість часу проживав. Жодного разу не бачив там ні позивача та ні дочки.

Свідок ОСОБА_25 показала, що з 1993-1994 років знала ОСОБА_4 та спілкувалася з ним. З початку 2000 років померлий переважно проживав у селі Пухівка.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Згідно з частиною першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня

2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від

11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі №531/295/19 та інших, зокрема і в постанові від 17 січня 2024 року у справі №759/14906/18.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від

15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі

№ 303/2865/17,від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від

05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада2022 року у справі

№ 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі№ 199/3941/20.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня

2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правового висновку про те, що для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі

№ 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Заявляючи вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину спільного сумісного майна,

ОСОБА_1 вказує, що у період з 1997 року до дня смерті ОСОБА_4 вона проживала з ним однією сім`єю, мала повноцінні шлюбні стосунки, спільний побут та бюджет, як це притаманно подружжю, внаслідок спільних трудових та грошових затрат набуто спірне майно, на 1/2 частину якого вона й претендує.

Суд враховує, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності СК України) оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживають разом без реєстрації шлюбу. Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, вирішувалися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність».

У даному випадку позивач просить встановити факт проживання з 1997 року по

2018 рік.

Суд звертає увагу, що перебування у зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Так, з матеріалів справи встановлено, що з 27 лютого 1968 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01 серпня 2008 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 09 грудня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 13 травня 2009 року, рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01 серпня 2008 року змінено в частині висновку, що сторони припинили подружні відносини з початку 1998 року, встановлено, що сторони припинили подружні відносини з січня місяця 1999 року. Вказане судове рішення набрало законної сили 09 грудня 2008 року.

Таким чином, ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 до 09 грудня 2008 року. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 до розірвання шлюбу на підставі судового рішення суперечить вимогам чинного законодавства та є не допустимим. Обґрунтовуючи свої вимог, позивач посилається на редакцію частини першої статті 74 СК України, що існувала до 16 січня 2007 року, а саме щодо відсутності положення про «в будь-якому іншому шлюбі». Разом з тим, встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу й одночасне перебування в зареєстрованому шлюбі з іншою особою порушує принцип одношлюбності, встановлений у статті 25 СК України та позбавляє права на визнання майна набутого до розірвання іншого шлюбу спільним сумісним майном, яке набуте за період проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Отже, позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з ОСОБА_4 у період з 01 січня 2004 року по 09 грудня 2008 року суперечить вимогам статті 25 СК України. З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірний житловий будинок ОСОБА_4 набув 13 березня 2007 року, власником земельної ділянки став 06 вересня 1999 року. ПП «Яротекс» зареєстроване 21 квітня 2003 року, ФГ «Лео і партнери» зареєстроване 17 листопада 2006 року. Отже, все спірне майно, на 1/2 частину якого претендує позивач, набуте ОСОБА_4 до 09 грудня 2008 року.

Доказів, які б свідчили, що спірне майно створене внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства та побуту, виконання взаємних прав на обов`язків, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, позивачем до суду не надано. Спільні фотографії, фіскальні чеки, договори та інші письмові докази, додані позивачем до матеріалів справи, не вказують на наявність між позивачем та ОСОБА_4 відносин, притаманних подружжю. Показання свідків про проживання позивача та померлого ОСОБА_4 однією сім`єю не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї, в розумінні статті 3 СК України. Та обставина, що позивач займалася похованням, уклала з цих підстав відповідний договір не є належним доказом, який підтверджує наявність відносин, притаманних подружжю.

Таким чином, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин