ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м.Суми

Справа №585/561/24

Номер провадження 22-ц/816/328/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мороз Лесі Олексіївни

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2024 року, у складі судді Цвєлодуб Г.О., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складено 30 травня 2024 року,

в с т а н о в и в :

08 лютого 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Менька Д.Д., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів на дитину.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2016 року, з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилаючись на зміну сімейного та майнового стану, у зв`язку з укладенням нового шлюбу з ОСОБА_3 , народженням другої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за станом здоров`я перебуває на «Д» обліку з діагнозом «Часто хворіюча ГРВІ, Мезоденіт», у зв`язку із чим потребує додаткових витрат на лікування, а також перебування на військовій службі, що потребує постійних витрат на своє забезпечення, просив зменшити розмір аліментів на дочку з 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини з всіх видів доходів, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2024 року позов задоволено.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2016 року № 585/623/16-ц на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 07 лютого 2024 року.

Виконавчий лист, виданий підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2016 року № 585/623/16-ц відкликано із відповідного відділу ДВС та продовжено стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі вказаного рішення суду після набрання ним чинності, для чого необхідно видати новий виконавчий лист згідно змісту резолютивної частини рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Мороз Л.О., посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Вказує, що позивачем не надано ніяких доказів про наявність підстав для зменшення визначеного до стягнення з нього розміру аліментів, не підтверджено факту погіршення його матеріального стану, навпаки вбачається збільшення доходів платника аліментів і наявність можливості забезпечувати і нову сім`ю, і дитину від першого шлюбу. Доводить, що сам по собі факт народження у позивача другої дитини від іншого шлюбу не впливає на його матеріальне становище та можливість сплачувати аліменти на першу дочку.

Зазначає, що дитина виросла і, відповідно, збільшуються її потреби на забезпечення нормального рівна життя, тому зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дочки сторін.

Заперечує посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру аліментів на дочку, на понесення ним додаткових витрат на своє забезпечення під час перебування на військовій службі, оскільки згідно із ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він знаходиться на повному державному забезпеченні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позов правильно застосував ст. 192 СК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки вже сама по собі зміна сімейного стану позивача, а саме народження від іншого шлюбу дочки, яку він утримує, є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь ОСОБА_2 з 1/4 на 1/6 частину.

Саме по собі те, що позивач на час звернення до суду з позовом брав участь в бойових діях, за що отримував додаткову виплату, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки військовий стан вводиться на тримісячний строк, що свідчить про невизначеність тривалості військової служби позивача та подальшого розміру отримуваного ним доходу.

Вказує, що відповідачкою не спростовано, що аліменти у розмірі 1/6 частки заробітної плати (доходу) позивача не забезпечать права дитини на належне матеріальне утримання, при тому що вона також є працездатною та має змогу і зобов`язана утримувати дочку нарівні з батьком.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Менька Д.Д., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 28 вересня 2013 року по 17 червня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, мають спільну дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2016 року, справа № 585/623/16-ц, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 5зв.-6).

Виконавчий лист № 585/623/16, виданий 23 березня 2016 року Роменським міськрайонним судом Сумської області, перебуває на виконанні Роменського ВДВС у Роменському районі Сумській області (а.с. 7зв.).

Із 25 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , мають спільну дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 6зв.-7).

Дитина ОСОБА_5 перебуває на «Д» обліку з діагнозом «Часто хворіюча ГРВІ, Мезоденіт» (а.с. 8зв.).

Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем (а.с. 8), і в позовній заяві вказує, що приймає участь в бойових діях і у нього виникає постійна необхідність у витратах на своє забезпечення, хоча його заробітна плата є високою, проте більша частина коштів витрачається ним на спеціальний одяг та інші необхідні речі для перебування в зоні бойових дій під час захисту Батьківщини, а саме: шкарпетки, білизна, футболки, взуття, теплий одяг, інші побутові приладдя - на фронті все це «одноразове», і тому їх актуальність не втрачається. Окрім цього, за власні кошти йому доводиться купувати продукти харчування довготривалого зберігання, засоби гігієни, а також медикаменти, оскільки перебуваючи в зоні бойових дій в умовах несприятливих для організму, позивач має постійні проблеми із здоров`ям.

Задовольняючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання дочки сторін, суд першої інстанції послався на те, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, змінився його сімейний та матеріальний стан. Врахувавши наявність на утриманні позивача малолітньої дочки від іншого шлюбу, реєстрацію другого шлюбу та перебування на військовій службі, що потребує витрат на його забезпечення, виходячи з положень статей 182, 192 СК України, вважав за необхідне зменшити розмір аліментів до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач обґрунтував його тим, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу ОСОБА_7 , та перебуваючи на військовій службі він несе значні витрати на своє забезпечення.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції, в порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_6 другої дитини ОСОБА_7 , не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини від першого шлюбу.

Так, суд не врахував те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Вказуючи про перебування дочки ОСОБА_5 на «Д» обліку через проблеми із здоров`ям, не надає суду доказів понесення витрат на лікування дитини.

Слід зазначити, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Поза увагою суду залишилось відсутність інформації про доходи та витрати позивача, що позбавляє суд можливості зробити однозначний висновок про погіршення його майнового становища після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на дитину.

Посилання позивача на додаткові витрати, пов`язані із своїм забезпеченням під час проходження військової служби, без надання відповідних доказів погіршення його майнового стану, не є передбаченою ч. 1 ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів на дитину.

Отже, зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2016 року, справа № 585/623/16-ц, який відповідає вимогам сімейного законодавства, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та перебуває на військовій службі, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дочці, місцевий суд належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), не провів належну оцінку матеріального стану позивача, а також інтересів дитини ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів на дитину, визначених рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2016 року (справа № 585/623/16-ц), відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні його позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1816 грн 80 коп. на відшкодування фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367-369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мороз Лесі Олексіївни задовольнити.

Скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2024 року та ухвалити постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1816 грн 80 коп. компенсації судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 19 травня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов