Провадження №2/331/560/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю секретаря Постарнак М.М.,

учасники справи :

позивачка ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа ОСББ «Українська 33», про визнання права користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

18.10.2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла позовна заява до Запорізької міської ради, третя особа ОСББ « Українська 33» , за результатами розгляду якої позивачка просить визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 1979 році на родину з 3-х осіб батьку позивачки - ОСОБА_3 була надана 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1 .

01.06.1979 року з ОСОБА_3 на вказану вище квартиру було укладено договір на безстрокове користування житлом, на його ім`я було відкрито особовий рахунок за вказаною адресою.

Усі витрати по комунальним послугам сплачувались батьками позивачки та нею. Весь цей час вона проживала разом із батьками в квартирі АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, та мали спільний бюджет.

У 1996 році ОСОБА_1 знялася з реєстраційного обліку місця проживання за вищевказаною адресою, але продовжила проживати у квартирі без реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після поховання батька, позивачка звернулась до Департаменту реєстраційних послуг з приводу реєстрації свого місця проживання, де їй було відмовлено у прийнятті документів та проведення подальшої реєстрації місця проживання, посилаючись на недійсність договіру найму, та необхідність надати правовстановлюючі документи на квартиру. Також було роз`яснено, що провести реєстрацію місця проживання за відповідною адресою або скласти факт проживання за зазначеною адресою неможливо, а рекомендовано звернутись до суду.

Позивачка залишається єдиним користувачем спірної квартири на підставі договору найма житлового приміщення, який укладено з померлим батьком. Після смерті батька продовжує виконувати обов`язки наймача, нести витрати по утриманню квартири.

На підставі викладеного позивачка просить суд визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. (а.с. 33-34).

07 листопада 2024 року від представника відповідача Запорізької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого із позовними вимогами відповідач не згодний та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначено, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована, знаходиться в комунальній власності м. Запоріжжя, власником квартири є територіальна громада міста в особі Запорізької міської ради.

Ордер на спірну квартиру видавався на родину з трьох осіб: ОСОБА_4 основний наймач квартири; ОСОБА_5 - дружина наймача; ОСОБА_6 - донька наймача, яка є позивачем у даній справі. Відповідно, зазначені особи були зареєстровані у спірній квартирі. У 1996 році позивачка добровільно знялась з реєстраційного обліку місця проживання у спірній квартирі. У своїй заяві позивачка стверджує, що після зняття з реєстрації місця проживання у спірній квартирі продовжила там проживати без реєстрації, оскільки іншого житла не має. Також позивачка вказує, що разом з батьками сплачувала комунальні послуги та вела з ними спільне господарство. Проте, відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2024 позивачка є власницею квартири АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.1996. Крім того, позивачка зареєстрована у вищевказаній квартирі.

Представник відповідача вважає, що позивачкою не надано до суду належних, допустимих та переконливих доказів постійного проживання у квартирі АДРЕСА_1 , участі у витратах на утримання вказаного житла. Крім того, у позивачки є власне житло для проживання, в якому вона зареєстрована.(а.с. 76-78).

Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року клопотання представника позивачки адвоката Іващенко М.В. задоволено; підготовче судове засідання по справі відкладено; продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі. (а.с. 89-90)

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 116)

В суді позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в суді проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Заяв, клопотань, заяв по суті справи від третьої особи до суду не надходило.

Суд, заслухавши позиції сторін, вивчивши позовні вимоги, відзив на позовну заяву, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до такого.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору найму жилого приміщення від 01.06.1979 року ОСОБА_3 отримав у користування для особистого проживання, та проживання членів його родини, квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . (а.с. 19)

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 19.08.1964 року, та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 7 від 08.12.2021 р. (а.с. 9-10)

04.05.2024 року ОСОБА_3 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 06.05.2024 року. (а.с. 16)

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 402056484 від 04.11.2024 р. ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.1996 р. (а.с. 81)

Відповідно до відмітки в паспорті ОСОБА_1 з 27.08.1996 р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 . (а.с.7)

Відповідно до частин першої, другої статті 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі статтею 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному житловому приміщенні, було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Для визнання наймачем на підставі статті 106 Житлового кодексу України іншого члена сім`ї необхідно щоб попередній член сім`ї мав правовий статус «наймача» (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року в справі № 682/933/16-ц (провадження № 61-3248св18).

У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 зроблено висновок, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Статтею 107 Житлового кодексу України встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 26.05.2001 щодо розгляду судами окремих категорій судових справ п. 13 зазначено, що особа, яка вселилась до наймача як член сім`ї , не набуває права користування займаним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання.

Отже, оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в помешканні може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 Житлового кодексу України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в житловому приміщенні разом з наймачем.

Втім, за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні.

Судом встановлено, що позивачка має у власності житло у якому вона зареєстрована, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_5 . А отже, ОСОБА_1 має право на проживання в іншому житловому приміщені.

Крім того, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують постійне проживання у спірній квартирі. Також, позивачкою не надано достатніх доказів, які б підтверджували понесені нею витати на утримання спірного житла.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підстави викладеного, позивач не довела обставини, на які вона посилається, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 10-13, 60,74,79, 84,88, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Запорізької міської ради (адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр-кт Соборний, буд. 206, ), третя особа ОСББ «Українська 33» (адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, буд. 33, ), про визнання права користування жилим приміщенням, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2025 року.

Суддя: Н.Г.Скользнєва