Справа № 357/5015/25
Провадження № 2/357/3132/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Сомок О.А.,

секретар судового засідання Пугач В.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі «Позивач») звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» (далі «Відповідач») в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 94114,75 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, що складає 10723,67 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на такі обставини.

У період з 08 вересня 2014 року по 29 лютого 2024 року позивач знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «Технополіс-1». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Під час перебування у трудових відносинах з ТОВ «Технополіс-1», їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 94144 гривні 75 копійок. Підтвердженням факту існування заборгованості є розрахунковий лист, виданий позивачу боржником. У строки визначені ст.116 КЗпП України товариство з нею не провело остаточний розрахунок. 15.01.2025 нею до ТОВ «Технополіс-1» було направлено лист-вимогу про виплату заробітної плати, але на час звернення до суду відповіді від відповідача вона не отримала.

Оскільки відповідач після звільнення позивача 29 лютого 2024 року остаточного розрахунку з нею не провів, то стягненню з відповідача відповідно до ст.117 КЗпП України також підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку за 280 днів, який на час звернення до суду становить 270480,00 грн.

Позивач також вважає, що ТОВ «Технополіс-1» порушило умови трудового договору та законодавство, не виплативши належну їй заробітну плату у встановлені терміни, тому з відповідача на її користь необхідно стягнути штрафні санкції у вигляді пені відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу, які за її розрахунками на час звернення до суду склали 10723,67 грн.

Заяви та інші процесуальні дії у справі, позиції учасників справи

21.04.2025 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу термін на усунення недоліків.

01.05.2025 ухвалою суду після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

14.05.2025 від представника відповідача Вітинською В.В. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву у якому остання просила суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку та пені, здійснити розподіл судових витрат відповідно до задоволених вимог.

Свою позицію представник відповідача обгрунтовує тим, що право на отримання заробітної плати за виконану роботу є основоположними правами працівника і тому в частині стягнення заробітної плати ним не оскаржується.

Поряд з тим, свої заперечення щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні представник відповідача обгрунтовує тим, що ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Посилаючись на ст.617 ЦК України зазначає, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану. Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/ обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Окрім того, 24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до частини 2, 3статті 10 цього закону роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Товариство знаходиться під дією форс-мажорних обставин, звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало Сертифікат №3000-24-2258 від 10.12.2024 року. Разом з тим, просить суд врахувати, що у сертифікаті №3000-24-2258 від 10.12.2024 року визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, тобто, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторін. З наведених норм законодавства, зазначених вище вбачається, що з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «Технополіс-1» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача. Щодо стягнення пені за невиконання зобов`язання зазначила, що це не узгоджується з трудовим законодавством, а тому не підлягає задоволенню.

23.05.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач заперечувала, що на час її звільнення у відповідача продовжували існувати непереборні обставини, а магазин в якому вона працювала фактично функціонував у 2024 році. Вважає, що у відповідача були відсутні об`єктивні перешкоди у виконанні зобов`язань щодо виплати їй заробітної плати при звільненні. Наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

28.05.2025 року у судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду від неї надійшла заява у якій остання просила здійснювати розгляд даної справи без її участі. В зазначеній заяві позивач підтримала позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «Технополіс -1» заборгованості по заробітній платі в сумі 94144,75 грн. У той же час, просила суд залишити без розгляду позовні вимоги про стягнення на її користь середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

28.05.2025 у судове засідання відповідач ТОВ «Технополіс-1» свого представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не заявляло.

Ухвалою суду від 28.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Технополіс-1» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні в частині стягнення на її користь середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань залишено без розгляду.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 з 08.09.2014 по 31.03.2022 працювала старшим касиром торговельного залу в Білоцерківській філії ТОВ «Технополіс-1», з 01.04.2022 по 29.02.2024 працювала в ТОВ «Технополіс-1» старшим касиром торгівельного залу та старшим касиром торгівельного залу департаменту роздрібної торгівлі та продажів, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» №Т01/28/02/04 про припинення трудового договору, ОСОБА_1 29 лютого 2024 року звільнено за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. З наказом ознайомлена та копію наказу ОСОБА_1 отримала 29.02.2024.

З розрахункового листка за лютий 2024 року ТОВ «Технополіс-1» на ім`я ОСОБА_1 , борг за підприємством на кінець місяця становить 94144,75 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, що регулюють дані правовідносини та висновки суду

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

За змістом ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність.

Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що останній, як роботодавець, порушуючи вимоги трудового законодавства в частині оплати праці працівника, має заборгованість перед позивачем по заробітній платі, і не здійснив виплату цієї заборгованості при звільненні, що мав зробити у відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 47 КЗпП закріплює обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником, а статтею 116 КЗпП гарантовані строки розрахунку при звільнені.

Таким чином, Закон покладає на роботодавця обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідно до вимог статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

ТОВ «Технополіс-1» не спростовувало факт наявної перед позивачем заборгованості по заробітній платі у розмірі 94144,75 грн., натомість, з відзиву відповідача вбачається, що ним фактично визнано позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Судові витрати

За правилами статті 141 ЦПК України, статей 1-4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, від сплати якого звільнений позивач на підставі пункту 1 частини першоїстатті5 Закону України «Про судовий збір`за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1 211,20 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 82, 89, 133, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмежень відповідальністю «Технополіс-1» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмежень відповідальністю «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 94144,75 грн. (дев`яносто чотири тисячі сто сорок чотири гривні сімдесят п`ять копійок).

Допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати, у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмежень відповідальністю «Технополіс-1» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмежень відповідальністю «Технополіс-1»: місцезнаходження: вулиця Велика Кільцева, будинок 4, село Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08130, .

Повне судове рішення складене 02.06.2025.

Суддя О. А. Сомок