КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 758/282/25

провадження № 22-ц/824/7232/2025

21 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року в складі судді Петрова Д. В.,

встановив:

08.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнув з відповідача 1 955 000 грн на виконання зобов`язання за договором позики від 22.04.2024.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року вказану справу передано для розгляду за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

23.01.2025 ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач звертався саме до Подільського районного суду м. Києва, оскільки місцем виконання договору позики є АДРЕСА_1 (п. 11 договору), про що також зазначив у позовній заяві.

З огляду на викладене, судом першої інстанції неправильно визначено територіальну підсудність справи, тому справа має розглядатися Подільським районним судом м. Києва.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у квітні 2024 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики від 22.04.2024, на підставі якого відповідачу у позику було надано 2 100 000 грн. ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим порушила термін повернення частини позики.

Відповідно до п. 11 договору позики від 22.04.2024 сторони узгодили, що місцем виконання договору є: АДРЕСА_1 .

Пред`являючи позов саме до Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 у своєму позові зазначив, що на підставі ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року вказану справу передано для розгляду за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року справу передано на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва, суд першої інстанції посилався на відсутність підстав, які б відповідно до ст. 28 ЦПК України дозволили відповідачу обрати підсудність в Подільському районні м. Києва. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, розгляд справи належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Солом`янського районного суду м. Києва

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про направлення справи за підсудністю, мотивував своє рішення тим, що останнє відоме місце проживання (перебування) відповідача не відноситься до Подільського району м. Києва, а тому розгляд спору відноситься до території Солом`янського району м. Києва.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.1, 2 ст. 27 ЦПК України, передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 8 статті 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Із матеріалів справи вбачається, що до матеріалів позовної заяви додано договір позики від 22 квітня 2024 року, в якому зазначено місце виконання договору: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Подільського району м. Києва.

Таким чином, позивач скористався наданим йому правом визначеним ч. 8 ст. 28 ЦПК України та звернувся із позовом до суду до відповідача щодо захисту свого права за місцем виконання договору.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про непідсудність даної справи Подільському районному суду м. Києва.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що позивач, пред`являючи даний позов до Подільського районного суду м. Києва, дотримався вимог ч. 8 ст. 28 ЦПК України, тому висновок суду першої інстанції про непідсудність даного позову Подільському районному суду м. Києва з підстав недотримання вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України не ґрунтується на вимогах процесуального права та є помилковим.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали, що відповідно до ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 353, 367, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук