Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/331/25
Єдиний унікальний №733/975/25
15 травня 2025 року м. Ічня

Суддя Ічнянського районного суду Чернігівської області Овчарик В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про відшкодування моральної шкоди,
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про відшкодування моральної шкоди.
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області за рахунок бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з неправомірними діями працівників поліції, складення незаконного протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП, провадження по якому було закрите за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.
У позові, обираючи підсудність спору, позивач посилаються на ч. 4 ст. 28 ЦПК України, вказуючи, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Вирішуючи питання підсудності поданого позивачем позову, суддя враховує наступне.
Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.
Відповідно норм ЦПК України існує загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України) та альтернативна підсудність справ за вибором позивача (ст. 28 ЦПК України).
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № № 335/6977/22, провадження № 14-87цс24 виснувано, зокрема таке, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної владине є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР, а поширюються правила, передбачені статтею 1174 ЦК України.
Із матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками Управління патрульної поліції в м. Києві та складено на позивача протокол про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП одним з цих поліцейських.
Таким чином, вказаний поліцейський, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, у зв`язку з чим посилання ОСОБА_1 на ч. 4 ст. 28 ЦПК України, яка дозволяє йому подати позов за зареєстрованим місцем його проживання чи перебування, є безпідставним.
Крім того, позивач у своїй позовній заяві посилається, як на підставу відшкодування шкоди, саме на норми ст. 1174 ЦК України, а не ст. 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.
Таким чином у позивача не виникає права на альтернативну підсудність вказаного ним спору, а отже позов має бути поданий за загальним правилом, передбаченим ч. 2 ст. 27 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначив двох відповідачів, адреси розташування яких є різними та які, відповідно, знаходяться у різних районах м. Києва.
Частиною 15 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.
На стадії відкриття провадження у справі, при вирішенні питання підсудності, суддя позбавлений можливості визначати належних відповідачів у справі.
Однак, беручи до уваги те, що позивач одним з відповідачів зазначив Головне управління Національної поліції в Київській області, враховуючи, що саме до даного органу має відношення працівник поліції, який склав протокол на ОСОБА_1 , яке знаходиться по АДРЕСА_1 та відноситься до Шевченківського району м. Києва, тому позов ОСОБА_1 належить до територіальної підсудності Шевченківського районного суду м. Києва, у зв`язку з чим позовну заяву ОСОБА_1 слід передати за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.
Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний з забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
Керуючись статтями 27, 28, 31 ЦПК України, суддя
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 ЦПК України.

Ухвала складена та підписана 15 травня 2025 року.

Суддя В.М.Овчарик