ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 629/6170/24
Номер провадження 22-ц/818/1895/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 грудня 2024 року в складі судді Ткаченко О.А. по справі № 629/6170/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 липня 2017 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк» (A-Банк) з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 19 вересня 2024 року складає 23 681,10 грн, з яких: 19 926,86 грн - заборгованість за кредитом, 3754,24 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість в розмірі 23 681,10 грн станом на 19 вересня 2024 року, яка складається з 19 926,86 грн заборгованості за кредитом, 3754,24 грн заборгованості за відсотками, а також 3028,00 грн судового збору.

29 жовтня 2024 року від представниці ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що відповідачкою систематично вносились платежі на погашення заборгованості, однак сума тіла кредиту залишалась незмінною. Заявлена позивачем сума до стягнення не ґрунтується на умовах кредитного договору. Надані позивачем виписка і розрахунок не є належними доказами заборгованості. Позивачем не надано доказів укладення між сторонами договору у належній формі, отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, а сам факт підписання анкети-заяви не свідчить про ознайомлення з Умовами та Правилами. Умови та Правила, які не містять підпису позичальниці, не є складовою договору, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом.

21 листопада 2024 року АТ «Акцент-Банк» подав заперечення на відзив, в яких посилався на те, що відповідачка в анкеті-заяві підтвердила факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг і зобов`язалась знайомитися зі змінами до них. Умови кредитування, зокрема процентна ставка, викладені у Паспорті споживчого кредиту, який підписано за допомогою електронного підпису. Банківська виписка є первинним бухгалтерським документом та належним доказом розміру заборгованості.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 грудня 2024 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 липня 2017 року у розмірі 9537,00 грн та судовий збір в розмірі 1219,68 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала обов`язків за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню неповернутий кредит у розмірі 9537,00 грн, що становить різницю між знятими нею коштами з картки (21 518,88 грн) та внесеними у рахунок погашення заборгованості (11 981,88 грн). Оскільки умовами договору не встановлено розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, то в цій частині позов є необґрунтованим.

Не погодившись з рішенням суду АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило судове рішення в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Відповідачка в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржниця користувалась кредитом, що свідчить про її обізнаність щодо Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку і згоду з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Відповідачка отримала кредитну картку та скористалась кредитними коштами, тобто погодилась з умовами, що діяли на момент зняття коштів, і повинна сплачувати процентну ставку. ОСОБА_1 підписала своїм електронним підписом Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта», в якому визначені всі умови кредитування, в тому числі щодо строків, розміру, підстав і порядку нарахування процентів. До даних правовідносин не підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. На підтвердження розміру заборгованості надано банківську виписку.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 грудня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 липня 2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», відповідно до умов якої вона погоджується з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають договір про надання банківських послуг (а.с. 9).

Того ж дня ОСОБА_1 простим електронним підписом підписала Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить інформацію про умови кредитування карток «Універсальна» і «Універсальна Gold». Паспортом передбачено, що тип кредиту поновлювана кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання, ліміт кредиту до 50 000,00 грн за карткою «Універсальна» та до 100 000,00 грн - Універсальна Gold», строк кредитування 240 місяців, пільгова процентна ставка 0,000001 % на місяць, базова процентна ставка 3,9% на місяць (46,8% річних) за карткою «Універсальна» та 3,7% на місяць (44,4% річних) за карткою «Універсальна Gold», порядок повернення - щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості не менше 100 грн, не менше суми нарахованих процентів, але не більше залишку заборгованості (а.с. 10).

У подальшому на підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно з довідкою за картами відповідачці було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 строком дії до серпня 2021 року, № НОМЕР_3 строком дії до грудня 2031 року, № НОМЕР_4 строком дії до грудня 2031 року (а.с. 16).

З довідки за лімітами, виданої АТ «А-Банк», вбачається, що ОСОБА_1 з 28 липня 2017 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 1800,00 грн, який в подальшому неодноразово змінювався, та станом на 15 січня 2024 року складав 20 000,00 грн (а.с. 17).

Випискою по картці підтверджується, що ОСОБА_1 , починаючи з 09 серпня 2017 року активно користувалась банківською карткою, що видавалась їй, як платіжним засобом дебетно-кредитного типу в споживчих цілях шляхом зняття готівки, здійснення розрахунків, погашення заборгованості тощо (а.с. 11-15).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 липня 2017 року станом на 17 вересня 2024 року склала 23 681,10 грн, з яких: 19 926,86 грн - заборгованість за кредитом, 3754,24 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 6-8).

До позовної заяви банк також додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк» (а.с. 19-25), Тарифи по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD» (а.с. 25 зворот - 26), які підпису відповідачки не містять.

За змістом статті 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Анкети-Заяви б/н від 28 липня 2017 року, відповідачці була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку. У самій заяві відсутня інформація про вид банківської послуги, яку відповідачка мала намір отримати, тип кредитної картки, кредитний ліміт, строк кредитування та відсоткову ставку (а.с. 9).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками в розмірі 3754,24 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» як невід`ємну частину договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ним, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк», в період з часу виникнення спірних правовідносин, 28 липня 2017 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 01 жовтня 2024 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

При цьому, згідно з частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Умови та Правила банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 липня 2017 року, шляхом підписання Анкети-Заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату відсотків за користування кредитними коштами.

До того ж, у даному випадку необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, в зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача в кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», оскільки Умови та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачкою ОСОБА_1 позивачем АТ «Акцент-Банк» було дотримано вимоги, передбачені чинним законодавством України, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачка підписала Паспорт споживчого кредитування, в якому було погоджені всі умови кредитування, у тому числі нарахування відсотків, оскільки з Паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою 28 липня 2017 року, не вбачається, який саме вид кредитної картки з перелічених у паспорті отримано відповідачкою, отже позивач не надав суду доказів щодо типу виданої відповідачці кредитної картки.

Також інформація, викладена у паспорті, зберігає чинність лише до 31 грудня 2017 року. Крім того, паспортом передбачено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача.

При цьому, паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, провадження № 61-14545сво20.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що до даних правовідносин не підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вказана правова позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб, тоді як при розгляді даної цивільної справи відповідачкою не заперечувався факт укладення договору, не спростовано факт наявності заборгованості та її розмір, адже надані позивачем Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на офіційному банківському сайті http://a-bank.com.ua/terms, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-Заяви позичальника. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року, тому саме вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка отримала кредитну картку, регулярно користувалась нею, проводила нею розрахунки, знімала кошти та поповнювала картку. Жодних заяв до банку про непогодження зі зміною кредитного ліміту нею не подавалось.

До складу тіла кредиту можуть бути віднесені тільки кошти, які фактично отримані та використані позичальником, позаяк проценти за користування кредитом є окремою складовою кредитних зобов`язань, які у межах існуючих між сторонами правовідносин не узгоджені.

Із виписки по особовому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що позивач нараховував відповідачці в рахунок заборгованості за кредитом відсотки, правомірність нарахування яких не довів перед судом.

Так, згідно виписки за період з 28 липня 2017 року по 19 вересня 2024 року ОСОБА_1 було витрачено 35 307,52 грн, внесено 11 981,88 грн, сума комісій 697,82 грн. При цьому, впродовж користування карткою банком нараховано та списано 6184,42 грн відсотків, а тому вказана сума разом з комісією підлягає вирахуванню з вищевказаних витрат за картковим рахунком.

Отже, розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки на користь банку, становить 16 443,40 грн (35 307,52 11 981,88 6184,42 697,82), що є різницею між фактично отриманими коштами та внесеними коштами в межах кредитного ліміту.

Натомість суд першої інстанції помилково вважав, що ОСОБА_1 знято з картки лише 21 518,88 грн, та розмір залишку тіла кредиту становить 9537,00 грн, такий його розрахунок є неправильним і не відповідає вищенаведеним даним виписки по картці.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом збільшення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку, з 9537,00 грн до 16 443,40 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн (а.с. 1), з апеляційною скаргою - 4 542,00 грн (а.с. 119).

Зважаючи, що позовні вимоги задоволено частково, на 69,44% (16 443,40 х 100 / 23 681,10), судовий збір, що підлягає стягненню у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, становить 2102,64 грн (3028,00 х 69,44%).

Оскільки банк оскаржував рішення суду частково, а саме щодо незадоволених вимог у розмірі 14 144,10 грн (23681,10-9537,00), судовий збір, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, мав становити 2712,82 грн ((14144,10 х 3028) : 23681,10) х 150%).

З урахуванням частки задоволених позовних вимог АТ «А-Банк» має бути компенсований судовий збір за подану апеляційну скаргу у сумі 1883,78 грн (2712,82 х 69,44%).

Отже, загалом з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3986,42 грн (2102,64+1883,78).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 грудня 2024 року змінити.

Збільшити розмір заборгованості за кредитним договором № б/н від 28 липня 2017 року, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк», з 9537,00 грн до 16 443 (шістнадцять тисяч чотириста сорок три) грн 40 коп, а також судового збору з 1219,68 грн до 3986 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) грн 42 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина