Провадження № 22-ц/801/1035/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуСправа № 127/38079/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 127/38079/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2025, ухвалене у складі судді Жмудя О. О. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 27.02.2025, -

в с т а н о в и в :

19.11.2024 ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом (вх № 1000671) до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 1956000,00 грн у відшкодування завданих майнових збитків і судові витрати в розмірі 15140 грн.

Позов мотивовано тим, що 29.05.2015 між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно з яким позивач передала, а відповідачі прийняли у власність 600000,00 грн строком до 1.07.2015 з нарахуванням 2 % від суми за кожний місяць користування позикою. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 6.06.2015 сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала позивачу в заставу терміном і на умовах, визначених договором, належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортний засіб.

В порушення умов договору позики позичальники у строк, який був передбачений договором, свої зобов`язання не виконали, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом звернення на предмет застави та продажу майна від імені заставодержателя. 3.12.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області позов задоволено. На підставі рішення видано виконавчий лист і відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме автомобіля VOLKSWAGEN, модель TIGURAN, 2014 року випуску, що належить ОСОБА_2 .. Оскільки впродовж більш як чотирьох років органам Державної виконавчої служби та органам поліції не вдалося виконати рішення та не вдалося відшукати автомобіль, позивач звернулась до суду з заявою про зміну способу виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3.12.2019 та просила стягнути з ОСОБА_2 борг в сумі 600000,00 грн. 3.07.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області постановлена ухвала, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 9.09.2024, про відмову у задоволенні заяви. Зазначеними судовими рішеннями встановлені обставини щодо неможливості виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3.12.2019 у зв`язку з відсутністю майна, за рахунок якого має бути погашений борг, однак суди відмовили у задоволенні заяви, вважаючи, що «у заяві фактично порушується питання про зміну змісту рішення і способу захисту прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України».

Станом на теперішній час борг за договором позики від 29.05.2015 позивачці не повернутий, а виконати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3.12.2019 неможливо у зв`язку з фізичною відсутністю майна на яке було накладено стягнення у рахунок погашення боргу.

Внаслідок невиконання своїх зобов`язань за договором позики від 29.05.2015 та договору застави від 6.06.2015 відповідачем заподіяно позивачу майнових збитків. Позичальниками за договором позики від 29.05.2015 у строк до 1.07.2015 мали бути повернуті позивачці грошові кошти у загальній сумі 612000,00 грн (600000,00 гривень сума позичених коштів + 12000,00 грн процент за користування позикою). Зобов`язання щодо повернення позивачу зазначеної суми позики було забезпечено договором застави від 6.06.2015, однак, в порушення умов зазначеного договору заставодавець не лише не передав позивачу заставне майно, а й втратив його, не замінивши при цьому це майно на інше рівноцінне майно, чим унеможливив повернення коштів за договором позики. Оскільки винні дії відповідача призвели до неотримання позивачем коштів за договором позики від 29.05.2015, грошові кошти в сумі 612000,00 грн є для позивача прямими майновими збитками. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу заподіяно майнові збитки, які полягають у неотриманні позивачем доходів, які позивач могла б реально одержати за звичайних обставин. Розмір таких доходів був узгоджений сторонами за договором позики від 29.05.2015 та полягав в отриманні 2 % від позиченої суми за кожен місяць користування позикою, тобто 12000,00 грн. Оскільки позика мала бути повернута у строк до 1.07.2015, з цього дня позивач мала б можливість отримувати дохід від власних коштів у зазначеному вище розмірі. Загальна кількість місяців, за які позивач з вини відповідача не отримала дохід від своїх грошей станом на день подачі цього позову становить 112. Таким чином, розмір заподіяних збитків, які полягають в упущеній вигоді становить 1344000 (12 х 12000) грн.

Отже, загальна сума майнових збитків, які заподіяні позивачу з-за винних дій відповідачки, за підрахунками позивача, складає 1 956 000 грн ( 612000+1344000) гривень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу (вх 3502 від 27.03.2025), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог та стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 22710 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що впродовж більш як чотирьох років органам державної виконавчої служби та органам поліції не вдалося виконати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3.12.2019 по справі № 127/15663/18, не вдалося відшукати автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TIGURAN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 ; 3.07.2024 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/15663/18, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 9.09.2024, відмовлено в задоволенні заяви про зміну пособу виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3.12.2019. Цими судовими рішеннями встановлено обставини щодо неможливості виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3.12.2019 у зв`язку з відсутністю майна, за рахунок якого має бути погашений борг. Фізична відсутність майна на яке було накладено стягнення у рахунок погашення боргу дає підстави вважати це майно втраченим або загубленим; судом не враховано пункт 4.1.1, 7.1 договору застави від 6.06.2015, згідно якого заставодавець зобов`язаний при загибелі чи пошкодженні майна з будь-якої причини на протязі 24 годин письмово повідомити про це заставодержателя і у 3-денний термін замінити його рівноцінним майном, вартістю та кількістю не меншим від майна, що загинуло, чи було пошкоджене, яке заставодавець повинен мати на праві власності. Ризик випадкового знищення чи загибелі майна або його випадкового зіпсування (пошкодження) несе заставодавець; пунктом 6.1 договору передбачено обов`язок на вину сторону відшкодувати іншій стороні усіх завданих збитків у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань; саме внаслідок неможливості виконання судового рішення про звернення стягнення на заставне майно із-за втрати або загибелі цього майна позивачу заподіяно майнової шкоди.

7.04.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 3935) ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку електронного листа ОСОБА_1 /а. с. 113 зв. ст./ та ОСОБА_2 /а. с. 115/.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша, четверта статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

На підставі наявних у справі доказів судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

29.05.2015 ОСОБА_1 «Позикодавець», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 «Позичальники» уклали договір позики. Відповідно до умов договору Позикодавець передав у власність Позичальників 600000,00 грн, строком до 1.07.2015 з нарахуванням 2 % від суми за кожний місяць користування (п. 1 договору).

Відповідно до п. 4 договору позики на виконання зобов`язань Позичальників, ОСОБА_2 протягом десяти днів з моменту підписання цього договору зобов`язана передати в заставу належний їй транспортний засіб марки (моделі) «VOLKSWAGEN TUGURAN» 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 .

/а. с. 11/.

6.06.2015 ОСОБА_1 «Заставодержатель» і ОСОБА_2 «Заставодавець» уклали Договір застави транспортного засобу. Даним договором забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перед заставодержателем за Договором позики, укладеним ними 29.05.2015, за умовами якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зобов`язані до 1.07.2015 повернути Заставодержателю, а Заставодержатель прийняти суму 600000,00 грн, а також здійснити усі інші платежі в розмірі і у випадках, передбачених Договором позики та за цим Договором і відповідно Заставодавець передає Заставодержателю, а Заставодержатель приймає у заставу терміном і на умовах, визначених цим Договором, належний Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу VOLKSWAGEN TІGURAN» 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 . У відповідності до даного Договору Заставодержатель має право у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Договором позики або Заставодавцем за цим договором отримати задоволення за рахунок Майна Заставодавця, переданого в заставу на умовах, визначених цим Договором.

На строк дії Договору заставлене Майно залишається в користуванні та у володінні Заставодавця. За взаємною згодою Сторони оцінили вартість вищезазначеного майна у 800000,00 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Колеснік О.В. і зареєстровано в реєстрі № 247.

/а. с. 12-13/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 3.12.2019 по справі № 127/15663/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення на предмет застави та продажу майна від імені заставодержателя задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29.05.2015 по тілу позики у розмірі 600000,00 грн звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TIGUAN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 24.07.2014 Центром ДАІ 0502, на користь ОСОБА_1 із застосуванням процедури передбаченої статтею 26 Закону України «Про забезпечення виконання вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - продажу ОСОБА_1 , як обтяжувачем, предмета забезпечувального обтяження, шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем (будь-яким способом, із укладенням нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу) за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» із наданням ОСОБА_1 повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зі зняттям автомобіля з обліку в регіональному сервісному центрі МВС у Вінницькій області (та його регіональних підрозділах) по свідоцтву про реєстрацію або його дублікату, а також надання ОСОБА_1 всіх повноважень необхідних для здійснення продажу та зняття автомобіля з обліку в регіональному сервісному центрі МВС у Вінницькій області (та його регіональних підрозділах).

/а. . 14-16/.

2.05.2019 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції Ремізовою-Поліщук А. А. було відкрито виконавче Вінницькій області провадження № 58987631 га винесена постанова про розшук майна боржника - автомобіля марки VOLKSWGEN, мoдель - TIGUAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 /а. с. 18/.

21.07.2020 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ремізовою-Поліщук А.Л. була винесена постанова повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку /а. с. 19/.

1.10.2020 Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі зазначеного вище судового рішення було видано виконавчий лист /а. с. 17/.

15.02.2022 старшими державним виконавцем Першого відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з тим, що майно боржника не виявлено протягом року, з дня оголошення його в розшук /а. с. 22-23/.

12.01.2023 Державними виконавцем Першого відділу ДВС у м. Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ) винесено постанову про відкриття провадження за виконавчим листом №127/15663/18, виданого 01.10.2020 /а. с. 24/.

19.01.2023 Державними виконавцем Першого відділу ДВС у м. Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ) винесено постанову про розшук майна боржника /а. с. 24/.

З акту Державного виконавця від 19.09.2023 вбачається, що при виході за адресою: вул. Соборна, 91/24, не виявлено транспортного засобу марки VOLKSWGEN TIGUAN, 2014 року випуску, оголошеного в розшук державним виконавцем 19.01.2023 /а. с. 26/.

27.02.2024 головним державними виконавцем Першого відділу ДВС у м. Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з тим, що майно боржника не виявлено протягом року, з дня оголошення його в розшук /а. с. 27/.

3.07.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області постановлено ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3.12.2019 у справі №127/15663/18 відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 09.09.2024 зазначена ухвала залишена без змін /а. с. 28-33/.

Судом апеляційної інстанції на підставі відзиву відповідача та інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що у вересні 2017 року ОСОБА_1 зверталася у Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 29.05.2015 року , за умовами якого вона передала у власність позичальникам 600 000 грн строком до 01.07.2015 року зі сплатою % у розмірі 2% від суми позики за кожен місяць. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.05.2021 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 24.10.2022 року, залишених без змін Постановою Верховного Суду від 20.09.2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 1 200 000 грн, з яких: 600 000 сума основного боргу за договором позики від 29.05.2015 року; 12 774, 20 грн проценти за користування позикою; 172 116, 21 грн пеня; 315 000 грн інфляційні витрати; 100 109, 59 грн 3% річних , а також судові витрати. Справа № 686/18977/17.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк на звернення до виконавчої служби із виконавчим листом з моменту його повернення стягувачу не сплинув, тому ОСОБА_1 не позбавлена права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання; факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій відповідача не є підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою; ненадання автомобіля позивачеві на виконання судового рішення, ухваленого на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1212 та 1213 ЦК України. Лише у разі загибелі індивідуально визначеного майна власник має право на відшкодування збитків. Матеріали справи не містять доказів про те, що спірний автомобіль фізично знищено чи його було відчужено і немає реальної можливості витребувати його у незаконного володільця; при наявності належних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль фізично знищено, особа не позбавлена права на звернення до суду із позовом про відшкодування вартості знищеного автомобіля, а тому звернення до суду із даним позовом є передчасним; при наявності рішення суду про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави та продажу майна і про відшкодування завданих майнових збитків буде вважатися подвійною відповідальністю.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись у суд з позовом позивач просила стягнути з відповідача на її користь 1956000,00 грн у відшкодування завданих майнових збитків, зазначивши, що ця сума складається з 612000,00 грн (600000,00 гривень сума позичених коштів згідно договору позики від 29.05.2015 + 12000,00 грн процент за користування позикою) реальні збитки, а також 1344000 грн (112 місяців (прострочення виконання зобов`язань з повернення коштів за договором позики на день подання позову) х 12000 (2 % від позиченої суми за кожен місяць користування позикою, що передбачений договором позики) грн.- упущена вигода.

Фактичною підставою для відшкодування збитків позивачем зазначено - невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики від 29.05.2015 та договором застави від 6.06.2015 /а. с. 12-13/; невиконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3.12.2019 по справі № 127/15663/18, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення на предмет застави та продажу майна від імені заставодержателя задоволено; вставлення ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 3.07.2024 та постановою Вінницького апеляційного суду від 09.09.2024 по справі № 127/15663/18 обставини щодо неможливості виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3.12.2019 у зв`язку з відсутністю майна, за рахунок якого має бути погашений борг.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що вона понесла збитки, які полягають у неотриманні нею коштів за договором позики від 29.05.2015 року, у зв`язку з неправомірними діями відповідачки, що призвели до втрати предмета застави, у наслідок чого позивачка позбавлена можливості отримати повернення коштів за договором позики за рахунок предмета застави.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є:

1.Втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки).

2.Доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних цивільних відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Основною формою компенсації заподіяної шкоди потерпілої особи є відшкодування збитків. Можливість використовувати відшкодування збитків як засобу захисту порушених прав виникає у громадян і юридичних осіб із самого факту невиконання обов`язку, порушення цивільних прав, тобто незалежно від того, чи є вказівка в тій чи іншій нормі ЦК про таке право. Одночасно відшкодування збитків є мірою відповідності. Тому слід відрізняти обов`язок боржника від відшкодування збитків, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання , що випливають з договору, від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у договірних відносинах і заподіяння шкоди позивач пов`язує саме з невиконанням відповідачем зобов`язання, що випливає з договору застави, а тому посилання позивача на норми глави 82 ЦК України ( ст. 1166 ЦК України) є безпідставними.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 ЦК України є порушення зобов`язання.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не було доведено, що їй заподіяно реальні збитки на суму 612 000 грн.

Посилаючись у своїх доводах на вимоги ст. ст. 580 та 587 ЦК України, позивач не звернула уваги, що дані положення регулюють правовідносини між сторонами у разі випадкового знищення чи пошкодження, а також у разі знищення, втрати, псування, пошкодження заставленого майна з вини заставодавця, та визначають обов`язок заставодавця замінити, надати рівноцінний, відновити знищений предмет застави, і не передбачають обов`язку відшкодування збитків.

Відповідно до п. 1.2 договору на строк дії Договору заставлене майно залишається у користуванні та володінні Заставодавця.

Відповідно до пункту пункт 4.1.1, 7.1 договору застави від 6.06.2015 заставодавець зобов`язаний при загибелі чи пошкодженні майна з будь-якої причини на протязі 24 годин письмово повідомити про це заставодержателя і у 3-денний термін замінити його рівноцінним майном, вартістю та кількістю не меншим від майна, що загинуло, чи було пошкоджене, яке заставодавець повинен мати на праві власності. Ризик випадкового знищення чи загибелі майна або його випадкового зіпсування (пошкодження) несе заставодавець.

Яке саме майно позивачки зазнало зменшення, в результаті порушення належного їй майнового права, та (або) применшенні немайнового блага не встановлено. Предмет застави автомобіль марки VOLKSWGEN TIGUAN, 2014 року випуску не був власністю позивачки. Право на майно позивачки кошти у сумі 600 000 грн, які були предметом позики за договором від 29.05.2015 року були захищені рішенням суду, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 суму позики та проценти за користування позикою, пеню, інфляційні витрати та 3 % річних, всього на суму 1200000 грн.

Таким чином, доводи позивача про заподіяння їй реальних збитків є безпідставними.

Крім того, позивачем не було доведено і сам факт знищення чи втрати автомобіля відповідачем.

Позивачем не надано до суду належний та допустимий доказ, а саме довідку про зняття з обліку транспортного засобу, яка видається сервісними центрами МВС, на підтвердження того факту, що предмет застави автомобіль марки VOLKSWGEN TIGUAN, 2014 року випуску знищений.

Із змісту резолютивної частини рішення суду від 03.12.2019 року вбачається, що судом звернуто стягнення на предмет застави із застосуванням процедури передбаченої ст. 26 ЗУ «Про забезпечення виконання вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», із наданням серед іншого, ОСОБА_1 повноважень щодо отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зі зняттям автомобіля з обліку в регіональному сервісному центрі МВС у Вінницькій області. /а. с. 16/

Наявні у справі постанови державного виконавця про розшук майна боржника, з огляду на зміст резолютивної частини рішення суду у справі № 127/15663/18 (про звернення стягнення на предмет застави) не є доказом на підтвердження факту випадкового знищення чи знищення/втрати з вини заставодавця предмета застави.

У свою чергу, положення статті 587 ЦК України визначають, що у разі порушення заставодавцем обов`язків щодо виконання основного зобов`язання і щодо вжиття заходів, необхідних для збереження та належного використання предмета застави, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави, чим позивачка і скористалася, звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на майно (справа 127/15663/18/).

Статтею 611 ЦК України, на яку також посилається позивач, встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Передбачені цією статтею правові наслідки порушення зобов`язань не є однорідними за своєю правовою природою. Сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди є заходами відповідальності і застосовуються, за загальними правилами, при наявності вини порушника.

Як встановлено судами, позивач для захисту своїх цивільних прав та інтересів за наслідками не виконання умов договору позики від 29.05.2015 року двічі звертався до суду та на власний розсуд обирала способи такого захисту (стягнення коштів, звернення стягнення на майно).

Рішеннями судів матеріально-правовий спір між сторонами у правовідносинах, що виникли за наслідками не виконання договору позики від 29.05.2015 року та договору застави від 06.06.2015 року були вирішені, а права позивача ОСОБА_1 захищені у спосіб визначений ст. 16 ЦК України.

Відтак, у боржника ОСОБА_2 виник обов`язок виконати рішення суду.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

З матеріалів справи вбачається, що постановами державних виконавців виконавчі документи по справі № 127/15663/18 неодноразово, на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник - фізична особа чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку) поверталися стягувачу.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених п.7 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»), а також виконати рішення суду за рахунок іншого майна боржника.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані також заподіянням їй збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 1344000 грн, що обрахована шляхом множення 2% від суми позики за кожен місяць користування позикою (п. 1 Договору позики від 29.05.2015 року) на 112 місяців (період з 01.07.2015 по листопад 2024 року). Позивач вважає, що при належному виконанні відповідачкою своїх зобов`язань, вона могла б реально одержати даний дохід за звичайних обставин.

Колегія суддів відхиляє вищезазначені доводи позивача з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, оскільки проценти за користування позикою не є складовою збитків. Із встановлених судом обставин не вбачається, що позивач втратила у наслідок порушеного відповідачем її права, чи отримала би зазначену суму коштів у вигляді 2 % щомісяця від суми 600000 грн , якби її права не були порушені.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, нарахування позивачем, як збитків відповідачу відсотків по договору позики від 29.05.2015 після спливу строку повернення позики (1.07.2015) не ґрунтується на вимогах закону.

Твердження позивача про те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 3.07.2024 та постановою Вінницького апеляційного суду від 09.09.2024 по справі № 127/15663/18 встановлено обставини щодо неможливості виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3.12.2019 у зв`язку з відсутністю майна, за рахунок якого має бути погашений борг, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки зазначені обставини у наведених судових рішеннях не було встановлено ні судом першої, ні апеляційної інстанцій. Суд першої інстанції в ухвалі від 3.07.2024 зазначав, що посилання ОСОБА_1 на те, що органами виконавчої служби та органами поліції не вдається відшукати автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TIGUAN,2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 24.07.2014 року Центром ДАІ 0502, що в свою чергу робить неможливим виконання рішення суду, не ґрунтуються на законі, оскільки заявник фактично просить змінити не спосіб виконання рішення суду, а змінити спосіб захисту свого права у розумінні положень ст. 16 ЦК України, що є неприпустимим. Доказів того, що ОСОБА_6 звертався до відповідних державних органів з метою вжиття заходів щодо розшуку майна на яке звернуто стягнення та відповідно виконання рішення суду у визначений Законом спосіб, а також щодо вчинення дій цими органами по відношенню до відповідача по справі з приводу цих питань, які роблять неможливим чи утруднюють виконання рішення суду, не надано. Крім того, матеріалами справи не встановлено обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з огляду на це, суд вважав, що виконання рішення суду можливо без зміни способу та порядку його виконання.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки відповідно до частини першої статті 12, частини третьої статті 81 ЦПК України нею не доведено факту заподіяння їй збитків діями чи бездіяльністю відповідачки.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, відтак судові витрати понесені ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2025 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук

Повний текст постанови складено 26.05.2025.