СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 8/759/18/25
ун. № 759/8601/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д.., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі № 759/8601/25 від 28.04.2025 за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

12.05.2025 до суду звернувся заявник із заявою про скасування судового наказу про стягнення аліментів.

Заява обґрунтована тим, що дитина зареєстрована з батьком та як зазначив заявник він надає матеріальну допомогу дитині., а також заначив, що окрім цієї дитини в нього є інші діти, про що заявником не було повідомлено суд.

Вказана заява зареєстрована, як скасування судового наказу за нововиявленими обставинами, хоча заявником вона подана в порядку ст. 170 ЦПК України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суддя, всебічно вивчивши заяву та матеріали додані до неї вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 28.04.2025 Святошинським районним судом м. Києва видано судовий наказ по справі №759/8601/25 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , взята на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_3 , - аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі однієї чверті (1/4) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, щомісячно, починаючи з 23.04.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. А також стягнуто судові витрати у вигляді судового збору.

Судовий наказ набрав законної сили. 30.04.2025 р. ОСОБА_2 отримала судовий наказ.

Відповідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Згідно п.п.4-5 ч.1 ст. 170 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо:

- заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

- заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Зазначене свідчить про те, що судовий наказ про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину або про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не може бути скасований на загальних підставах, передбачених ст.ст.170-171 ЦПК України.

Частиною 8 ст. 170 ЦПК України визначено, що у разі видачі судового наказу відповідно до п.п. 4 і 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому гл. 3 роз. V цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, у тому числі, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом у розумінні ч. 4 ст. 423 ЦПК України).

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Щодо норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, то обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Зокрема ч. 1 ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Безумовний характер батьківського обов`язку має різні аспекти свого прояву.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

При ухваленні рішення, суд враховує положення ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», якими передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Суд вважає, що факт реєстрації дитини з батьком, утримання батьком ще інших дітей, не є нововиявленою обставиною.

Посилання боржника на те, що аліменти він сплачує, та надав матері на утримання дитини 3500 Євро, жодним чином не підтверджено.

Наведені заявником обставини не звільняють його від обов`язку як батька утримувати дитину, розмір аліментів, присуджений до стягнення, визначений та відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому суд приходить до висновку, про відмову у прийняті до розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі № 759/8601/25 від 28.04.2025 за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів, що не позбавляє його права звернутися до суду у порядку позовного провадження.

Згідно з ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 7, 15, 141, 150, 157 СК України; ст.ст. 12, 13, 81, 160, 161, 165, 170, 171, 260, 279, 353, 354, ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі № 759/8601/25 від 28.04.2025 за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Роз`яснити боржнику, що відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України, судовий наказ виданий відповідно до п.п.4, 5 ч.1 ст. 161 ЦПК України не може бути скасований на загальних підставах.

Роз`яснити боржнику, що у разі видачі судового наказу відповідно до п.п.4, 5 ч.1 ст. 161 ЦПК України, він має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Бабич Н.Д.