Справа № 309/3524/24
Провадження № 2/309/912/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Піцура Я.Я.,

за участю секретаря судового засідання Гелетей Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення частки у спільному майні подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення частки у спільному майні подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.05.2000 року між ним та відповідачкою укладено шлюб. За час спільного проживання сторонами побудовано будинок за адресою АДРЕСА_1 . Даний будинок збудований на ділянці яку відповідачка одержала у порядку безоплатної приватизації. Право власності на будинок зареєстровано на відповідачку. На сьогодні не вирішено питання щодо визначення часток у спільному майні подружжя, що і змушує його звернутися до суду.

Посилаючись на приписи ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України просить суд визначити належну ОСОБА_3 частку у спільній сумісній власності на будинок та земельну ділянку в розмірі 1/2 частки, залишивши житловий будинок та земельну ділянку в спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відзиву на позов відповідач ОСОБА_4 не подавала.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов з підстав наведених у позовній заяві. Додатково звернув увагу на те, що хоча земельна ділянка виділялася у власність відповідачу у порядку безоплатної приватизацію, однак оскільки на ділянці сторонами побудовано будинок, який є спільною сумісною власністю, то відповідний режим поширюється і на земельну ділянку.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказує, що земельна ділянка виділялася відповідачу у порядку безоплатною приватизації. Спільне користування будинком між сторонами не можливе, і у сторін є й інше нерухоме майно, зокрема квартира, яку відповідач могла б залишити позивачу, однак згоди щодо укладення мирової угоди сторони не дійшли. Просить врахувати, що у сторін є двоє дітей, один з яких інвалід, а тому просить змінити частку.

Заслухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.05.2000 року (а.с.8), який розірвано згідно рішення Хустського районного суду від 28.4.2023 (а.с.9).

За час перебування у шлюбі, 14.08.2020 за ОСОБА_4 зареєстровано на праві приватної власності житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10). З декларації про готовність до експлуатації даного об`єкта убачається, що даний будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:056:0052 (а.с.11, 12), і дана ділянка також зареєстрована за відповідачем 14.03.2012 (а.с.13-18).

Згідно ч.2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до приписів ч.ч.1. 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

У п.п.23, 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відтак, оскільки спірний будинок набуто подружжям у період шлюбу, такий є неподільною річчю і жоден з подружжя, у тому числі й позивач не ставить питання про компенсацію їй вартості її частки у спільному майні, то наявні правові підстави для визнання за сторонами ідеальних часток в цьому майні без його реального поділу. При цьому у силу приписів ст. 120 ЗК України, до позивача переходить і право власності на 1/2 частину земельної ділянки на якій розташований такий будинок. Відповідні доводи представника відповідача що земельна ділянка виділялася відповідачу у порядку безоплатною приватизації, не мають якогось самостійного правового значення, та не спростовують факту поширення режиму спільної власності і на земельну ділянку, на якій подружжям побудовано житловий будинок.

Щодо клопотання представника відповідача про зміну розміру частки, з посиланням на те, що у сторін є двоє дітей, один з яких інвалід, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Так, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 71 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Разом з тим, представник відповідача заявляючи клопотання про зміну розміру частки, не довів належними та допустимим доказами наявність жодної з обставин визначених ч.ч.2, 3 ст. 71 СК України, а тому підстав для відступу від рівності частко суд не вбачає.

З урахуванням наведеного, суд вважає. що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений за пред`явлення позову у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 48, 51, 81, 206, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення частки у спільному майні подружжя - задовольнити.

Визнати належну ОСОБА_3 частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :01:056:0052, площею 0,063 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 1/2 ідеальної частки житлового будинку та земельної ділянки, залишивши житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :01:056:0052, площею 0,063 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , в спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , по 1/2 ідеальної частки кожному.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 27 травня 2025 року.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.