Справа № 164/3287/24
п/с 2/164/485/2025

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2025 року Маневицький районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Ониска Р.В.,
при секретарі Наумик Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Маневичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Бердичівської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Бердичівської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , з 16.09.2012р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було укладено Городоцькою сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис №3. Від вищевказаного шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Через постійні непорозуміння сторін, а саме сутички, сварки, нецензурні вислови з боку відповідача, а також того, що останній не приділяв належної уваги дитині їм довелось розлучитись, що підтверджує рішення Маневицького районного суду Волинської області від 18.08.2016р., а також цим же рішенням з відповідача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття.
Фактично з самого народження дитини, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти.
Крім того, відповідач вже майже 9 років не вітає сина з днем народження навіть у телефонному режимі, останній не виявляє бажання навіть бачити його.
Згідно довідки від 10.09.2024р. №01-14/228, яка видана Гімнацією №17 м. Бердичева Житомирської області вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 6-А класі Гімназії №17 м. Бердичева. Зі слів класного керівника ОСОБА_5 , батько дитини ОСОБА_2 , не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням сина, вихованням не займається.
Також, позивач просить звернути увагу суду на те, що відповідач з часу призначення аліментів на утримання дитини, жодного разу не сплачував, оскільки позивачка, тобто мати дитини сама в змозі утримувати свою дитину.
Позивач не обмежує та ніколи не обмежувала відповідача у спілкуванні з сином, та цьому не перешкоджала, але батько дитини самоусунувся від виховання сина.
Представник позивача ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_1 просили суд проводити розгляд справи без їх участі в зв`язку з зайнятістю, просили суд позов задовольнити та не заперечували щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подав до суду заяву в якій просить проводити дане судове засідання без його участі, а також не подав відзив на позовну заяву.
Представник третьої особи - орган опіки та піклування в особі Бердичівської міської ради Житомирської області в поданій до суду заяві просила розглянути справу без її участі та висловила позицію, що при ухваленні рішення слід врахувати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що Відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Фактично з самого народження дитини, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти. Дитина знаходиться на повному утриманні Позивача.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення батька від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, тому у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Під час судового розгляду встановлено, що Відповідач ОСОБА_2 , як батько малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухиляється від виконання основних обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, які встановлені в ст. 164 СК України, а саме: не піклується про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний стан.
У частині 5, 6 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
На переконання суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , затверджений рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області № 69 від 18.03.2025 - є достатньо обгрунтованим, не суперечить інтересам дитини, а навпаки захищає інтереси дитини від недопустимих дій батька, які виразились в байдужому ставленні до своєї дитини.
З огляду на вказане у сукупності, зважаючи на зазначені докази, суд прийшов до висновку про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що Відповідач ухиляється від утримання та виховання малолітньої дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
Суд звертає увагу, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, Відповідач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,89, 141, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 166 СК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Бердичівської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Маневицьким РВ УМВС України в Волинській області 11.12.2009), жителя АДРЕСА_1 - позбавити батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Маневицьким районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер невідомо, (паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Маневицьким РВ УМВС України в Волинській області 11.12.2009).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі Бердичівської міської ради Житомирської області, місцезнаходження: 13300, м. Бердичів, Площа Центральна, б. 1, Житомирської області, .

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області Ониско Р.В.