ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2593/23 Номер провадження 22-ц/814/1436/25Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

при секретарі Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Нижник Яни Петрівни на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2024 року (повний текст рішення складено 20 грудня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі продажу від 22.04.1999, що посвідчений Колос Л.О. державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-673, що підтверджується копією відповідного договору та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2021, що додаються до позовної заяви.

Близько 2 години ночі 07.02.2023 в квартирі позивачки зі стелі почала стікати вода, у зв`язку з чим, вона викликала аварійну службу, так як у квартирі зверху, що належить відповідачам ніхто не відкривав. Аварійною службою було перекрито холодне та гаряче водопостачання, а о 6 ранку перекрито опалення на весь під`їзд.

Протягом всього цього часу, позивачка телефонувала відповідачу ОСОБА_4 , проте він не відповідав на дзвінки. Близько 11 години ранку, довірені особи відповідачів відкрили квартиру та було виявлено слюсарем сантехніком причину залиття - розрив гнучкого з`єднання гарячої води до умивальника в санвузлі вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 .

Крім того, вказує на те, що затоплення квартири відбулося в ніч 7 лютого 2023 року в 1 год. 20 хв. про що свідчить дзвінок до диспетчерська служба аварійної служби Міськвиконкому. Неодноразова спроба додзвонитися до сусідів виявились марними, враховуючи також нічний час. Тільки о 9.47 позивачка змогла зв`язатися з ОСОБА_2 . На попередні дзвінки та повідомлення у месенджерах - не відповідали.

Крім того, посилається на те, що проживає разом із своїм сином у цій квартирі. На період просушування та вентиляції затопленої квартири через величезну вологість вони були вимушені орендувати квартиру на період 1 місяць. Вартість оренди складала 8000,00 грн., що підтверджується договором оренди, який доданий до матеріалів справи.

За твердженнями ОСОБА_3 , відповідачі в добровільному порядку понесені збитки відшкодовувати не хочуть, лише в межах 20 000,00 грн., які були обраховані знайомими ремонтниками відповідача. Хоча, вартість збитків є значно вищою, зокрема, згідно висновку судового експерта Федорова Дмитра Федоровича № 13 від 15 березня 2023 року, розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 складає 55 400,00 грн.

У позовній заяві позивачка посилається на довідку від 01.03.2023 року № 689 КП «ЖЕО №2», згідно якої власниками (квартиронаймачами) зазначеної квартири є три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_5 .

Тобто внаслідок залиття квартири, ОСОБА_3 було спричинено значну матеріальну шкоду, що складає 55 400,00 грн. та 8 000,00 збитки у зв`язку з необхідністю оплачувати оренду квартири.

Крім того, у зв`язку з винною поведінкою відповідачів, позивачка за її твердженнями зазнала значної моральної шкоди, що виявляється у необхідності : по перше, самостійної ліквідації наслідків залиття ( майже всю ніч вичерпували воду, в тому числі і з квартири відповідачів), значний стрес від залиття квартири та безсоння, дискомфортом від необхідності проживання місяць у іншій квартирі; по друге, значні тривожні стани, що вплинули на здоров`я позивачки, які зумовлені переживанням за можливість погіршення здоров`я сина; по третє, поведінка самого відповідача, що поводив себе байдуже до проблеми, не виявляв ініціативи щодо ліквідації наслідків залиття, обман його щодо розміру майнової шкоди, потім взагалі ігнорування; по четверте, тривалість спричиненого дискомфорту, що триває до цього часу, адже до літнього тепла, квартира, в тому числі через знаходження на першому поверсі не висохне остаточно ще тривалий час ( підвал під низом), необхідність в будь-якому разі проведення ремонту власними силами (позивачка проживає без чоловіка, має погане здоров`я, слабка фізично, працююча), по п`яте, необхідністю звернення до суду, пошук судових експертів, адвоката, тощо.

Отже, у зв`язку з переліченими вище душевними переживаннями та втратою нормальних життєвих зв`язків, відчуття домашнього затишку, нервове збудження щоразу після приходу додому, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінює у 25 000,00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 63 400,00 грн., моральну шкоду в сумі 25 000, 00 грн., судові витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн., 5 000,00 грн за проведення експертного дослідження та за сплату судового збору в сумі 2 147,20 грн., всього 105 547,20 грн.

З рішенням суду не погодилась представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Нижник Я.П. таоскаржила його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд помилково прийняв до уваги акт обстеження, оскільки він складений з грубими порушеннями чинного законодавства. Також не погоджується з висновком експерта, який був складений на підставі зазначеного вище акта. Зазначає, що у висновку відсутня інформація про осіб присутніх при проведенні експертизи. Експерт не досліджував вище розташовану квартиру. Також звертає увагу, що експертом не наведено розрахунок завданих збитків, а зроблено кошторис на проведення нового ремонту.

Крім того, на думку представника відповідачів матеріали справи не містять доказів неправомірних дій відповідачів щодо залиття квартири позивачки.

Вважає, що оскільки судом не встановлено, що саме відповідачі винні в залитті, то не має підстав для стягнення моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та представника відповідачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі ОСОБА_3 відбулось затоплення зверху, у зв`язку з чим, нею було викликано аварійну службу та перекрито водопостачання всього будинку.

Вказане залиття відбулось з квартири, АДРЕСА_2 , що знаходиться поверхом вище та в якій зареєстровані відповідачі по справі.

На підтвердження факту залиття квартири суду надано актом від 14.02.2023, що складений уповноваженими особами КП «ЖЕО №2», відео докази, висновок судового експерта Федорова Д.Ф.

Також при розгляді справи судом першої інстанції були допитані свідки, які підтвердили зазначені позивачем обставини, та експерт ОСОБА_6 , який особисто проводив обстеження квартири АДРЕСА_3 та визначав розмір відповідної матеріальної шкоди.

Відповідно до акта від 14.02.2023, що складений працівниками КП «ЖЕО №2» та затверджений начальником КП «ЖЕО №2», встановлено, що причиною підтоплення квартири АДРЕСА_3 є розрив гнучкого з`єднання гарячої води до умивальника в санвузлі вище розташованої квартири АДРЕСА_4 .

Вказані обставини підтвердили викликані в судове засіданні свідки, зокрема, слюсар сантехнік, що усував обставини затоплення.

Згідно висновку експерта № 13 від 15.03.2023 року за результатами експертного будівельно технічного дослідження на замовлення ОСОБА_3 вартість матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 з вище розташованої квартири складає 55400,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 4, 5 статті 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Тобто, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 322 ЦК України).

Нормами статей 151, 156, 177 ЖК України визначено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Згідно частини першої та пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка є релевантною і до норм нового ЦК України, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За обставинами справи цю презумпцію мала б спростувати саме відповідачка, що нею не зроблено.

Отже, з огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір й причинно-наслідковий зв`язок. Позивач зазначене довела.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 757/75448/17-ц.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечувалося відповідачами, що вони є власниками квартири АДРЕСА_4 , яка розташована над квартирою АДРЕСА_1 , яка належить позивачці.

Сукупність наданих суду доказів підтверджує факт залиття квартири ОСОБА_3 в наслідок чого була спричинена шкода майну останньої.

У свою чергу відповідачами не надано жодних доказів, які б спростовували вимоги позивача і надані нею докази про те, що пошкодження майна сталося внаслідок неналежного виконання відповідачами обов`язку щодо утримання технічного обладнання наявного в їх квартирі.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи наведені в апеляційній скарзі про те, що суд помилково прийняв до уваги акт обстеження, оскільки він складений з грубими порушеннями чинного законодавства, не спростовують факту залиття квартири позивача та самі по собі не свідчать про невинуватість відповідачів. Тоді як ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не надали жодних доказів на підтвердження власної невинуватості в затопленні квартири ОСОБА_3 .

Досліджуючи питання вартості ремонтних робіт суд апеляційної інстанції звертає увагу на наявність в матеріалах справи висновку судового експерта, яким визначено вартість матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 у розмірі 55400,00 грн.

При цьому, відповідачами не спростовано розмір заподіяної шкоди, не надано власний розрахунок та не заявлялося клопотання про проведення експертизи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при проведенні експертного дослідження ставилося питання саме розміру заподіяної шкоди квартирі позивача в наслідок залиття, а не причини залиття, а тому безпідставними є твердження відповідачів про не дослідження експертом вище розташованої квартири.

Також безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що експертом не наведено розрахунок завданих збитків, а зроблено кошторис на проведення нового ремонту, оскільки дане твердження спростовується змістом висновку експерта № 13.

Так в описовій частині висновку експерта № 13 від 15 березня 2025 року зазначено, що відповідно до складеного кошторису вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 , який необхідно повести для ліквідації наявних пошкоджень складає станом на дату проведення дослідження 71270 грн. 53 коп. З урахуванням фізичного (технічного) зносу вартість матеріального збитку заподіяного квартирі АДРЕСА_3 від залиття з вище розташованої квартири, складає станом на дату проведення дослідження, з округленням, 55400 грн.

Саме зазначену суму матеріальної шкоди 55400 грн., а не вартість відновлювальних робіт, суд першої інстанції стягнув з відповідачів на користь позивачки.

Однак при дослідженні матеріалів справи суд апеляційної інстанції не встановив наявність достатніх доказів на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_3 після залиття була непридатна для проживання в наслідок чого позивачка була змушена тимчасово орендувати іншу квартиру, а тому приходить до висновку про недоведеність вимог ОСОБА_3 в частині стягнення орендної плати у розмірі 8000 грн.

Крім того, надаючи оцінку рішенню суду в частині стягнення моральної шкоди колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак у своєму рішенні суд першої інстанції не надав належну оцінку характеру маральних страждань ОСОБА_3 в чому вони полягають, а також обставинам та доказам якими підтверджується факт заподіяння моральної шкоди.

Так, позивачкою зазначено, що заподіяна їй моральна шкоди виявляється у необхідності самостійної ліквідації наслідків залиття, значним стресом від залиття квартири та безсоння, дискомфортом від необхідності проживання місяць у іншій квартирі; значних тривожних станах, що вплинули на її здоров`я, які зумовлені переживанням за можливість погіршення здоров`я сина; байдужості відповідачів до проблеми, не недосягнення консенсусу щодо розміру завданої шкоди; тривалістю спричиненого дискомфорту, адже до літнього тепла, квартира не висохне остаточно ще тривалий час, необхідністю в будь-якому разі проведення ремонту, необхідністю звернення до суду, пошук судових експертів, адвоката, тощо.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів звертає увагу, що позивачкою дійсно доведено факт заподіяння їй матеріальної шкоди в наслідок залиття квартири, що безперечно призвело до переживань щодо, як негайної ліквідації залиття так і наслідків пов`язаних з необхідністю проведення ремонтних робіт.

При цьому, ОСОБА_3 не надано жодних доказів на підтвердження того, що вказані події спричинили погіршення її стану здоров`я, що потребувало лікування та завдало їй моральних страждань.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що син позивачки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент залиття вже був повнолітньою особою. При цьому докази його проживання разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_5 , матеріали справи не містять.

Також відсутні належні обґрунтування та докази того, що позивачка зазнала моральних страждань самим фактом проживання в орендованій квартирі.

Разом з цим, посилання в позовній заяві на тривалість спричиненого дискомфорту, пов`язаного з тим, що квартира не висохне до літнього тепла є припущенням ОСОБА_3 , яке не підтверджено належними та допустимими доказами при розгляді справи судом як першої так і апеляційної інстанції.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що розмір заявленої нею моральної шкоди - 25000 грн не знайшов свого підтвердження у заявленій сумі. Однак враховуючи заподіяння ОСОБА_3 матеріальної шкоди в наслідок чого вона зазнала також моральних страждань пов`язаних з усуненням наслідків залиття та душевних переживань щодо врегулювання конфлікту, що порушило її звичний, нормальний спосіб життя, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне стягнути з відповідачів на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2024 року слід змінити зменшивши розмір стягнутої солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди з 63400 грн. до 55400 грн., моральної шкоди з 25000 грн. до 10000 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зміні розподілу судових витрат колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції здійснено їх солідарне стягнення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилами частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 522/5582/16-ц, від 17 2022 у справі № 745/342/19, від 24.03.2021 у справі № 462/2077/17.

За вказаних обставин рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2024 року в частині солідарного стягнення витрати на правову допомогу, вартості експертного дослідження та судового збору слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що при розгляді справи судом першої інстанції позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, вартість проведеної експертизи 5000 грн. та сплачено судовий збір у розмірі 2147,2 грн.

Враховуючи, що оскаржуване рішення змінене шляхом зменшення стягнутого розміру матеріальної шкоди та моральної шкоди, розподіл судових витрат необхідно провести з врахуванням пропорційності задоволених вимог.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 3220,50 грн.

З врахуванням пропорційності задоволених вимог на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1588,50 грн, а на користь відповідачів 837,97 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає за можливе застосувати положення частини 10 статті 141 ЦПК України та здійснити розподіл судового збору на користь позивача у розмірі 750,53 (1588,50-837,97 грн.)

Зважаючи на вищевикладене, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід стягнути витрати на правову допомогу по 3699 грн., вартість експертного дослідження по 1849,50 грн., судовий збір по 375,27 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Нижник Яни Петрівни задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2024 року змінити зменшивши розмір стягнутої солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди з 63400 грн. до 55400 грн., моральної шкоди з 25000 грн. до 10000 грн.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2024 року в частині солідарного стягнення витрати на правову допомогу, вартості експертного дослідження та судового збору - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу по 3699 грн., вартість експертного дослідження по 1849,50 грн., судовий збір по 375,27 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 травня 2025 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук