Справа № 302/1552/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання:Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фесик Ігор Анатолійович, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2024 року та на додаткове рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2024 року у складі судді Сидоренка Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,-

встановив :

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, виклавши в редакції від 21.02.2022, до ОСОБА_1 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Позовні вимоги мотивує тим, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 червня 2022 року було скасовано вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 року (справа №302/226/19) та кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , обвинуваченої за ч.2 ст.190 КК України закрито. ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, яка є нереабілітуючою підставою.

Та вважає, що він, як особа, що потерпіла від злочину, вчиненого ОСОБА_1 , має право на стягнення з відповідачки моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином.

Зазначає, що внаслідок вчинення протиправних дій з боку ОСОБА_1 , йому завдано матеріальну шкоду на загальну суму 5500,00 доларів США, що з урахуванням середнього курсу долара США до гривні станом на лютий-березень 2017 року становив 148 610,00 гривень. Ця сума є значною, оскільки позивач ОСОБА_2 , як пенсіонер за віком, розраховував вигідно вкласти свої заощадження, а через шахрайські дії ОСОБА_1 позбувся власних коштів.

Також зазначає, що разом з матеріальною шкодою, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що внаслідок цих протиправних дій ОСОБА_1 , завданих по спричиненню потерпілому ОСОБА_2 матеріальних збитків, позивач поніс моральні страждання і переживання, оскільки вказані протиправні дії з боку ОСОБА_1 були здійснені відкрито, без будь-якої підстави чи провокації з його боку. Відмова ОСОБА_1 добровільно повернути кошти, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. Позивачу потрібен був час для поїздок в органи поліції Міжгірського району Закарпатської області з м. Житомир, органи прокуратури для доказування порушення його законних прав.

Позивач вказує, що він неодноразово приїздив до смт. Міжгір`я на вимоги ОСОБА_1 , а після подання ним заяви про злочин до Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області та реєстрації кримінального провадження в ЄДРР на вимоги слідчого, а також для забезпечення своїх порушених прав неодноразово звертався до керівництва правоохоронних органів не тільки Міжгірського району Закарпатської області, де був неодноразово особисто, а й до керівництва правоохоронних органів Закарпатської області та Генеральної прокуратури України з єдиною метою, щоб винна в шахрайстві особа - ОСОБА_1 понесла адекватне покарання та повернула позивачу його законні кошти. До негативних наслідків відносяться непередбачені витрати на паливо, яке було потрібно для поїздок з м. Житомир до смт. Міжгір`я Закарпатської області де проводилося досудове розслідування протиправних діянь ОСОБА_1 . Вказані правовідносини тривають в загальному більше двох років. Більше року тривало досудове розслідування за фактом вчинення шахрайства з боку Відповідачки. Весь цей час позивач нервував з приводу поновлення його порушених прав в результаті неправомірних, злочинних дій відповідачки, очікуючи на повернення своїх коштів. Всього зі збережених доказів, понесених потерпілим прямих матеріальних витрат на проїзд з м.Житомир до смт.Міжгір`я Закарпатської області ОСОБА_2 , крім свого особистого часу, нервів та здоров`я, поніс витрати на проїзд в сумі 3863,59 грн.

Вказані обставини встановлені за наслідками та в рамках розгляду кримінального провадження №0000126, внесеного до ЄРДР 24.03.2017 стосовно ОСОБА_1 , вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 та Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08.06.2022 (справа №302/226/19, судове провадження №11- кп/811/402/20.

Зважаючи на вищевикладене, потерпілим ОСОБА_2 оцінено моральну шкоду в сумі 150 000,00 грн., яка в даному випадку характеризується постійними, значними душевними хвилюваннями, стражданнями і переживаннями та побоюванні у неповеренні належних йому коштів. І ці побоювання, зважаючи на поданий позов, не є безпідставними. Також в обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині позивач зазначає, що інформація про вищевказене кримінальне правопорушення, скоєне відповідачкою ОСОБА_1 стосовно нього, позивача ОСОБА_2 , за дуже короткий відрізок часу поширилася між родичами та знайомими позивача, внаслідок чого останній відчуває постійні пригнічення в спілкуванні із оточуючими його родичами та знайомими, яким відомо про цей ганебний випадок, і багатьом із яких він змушений неодноразово пояснювати обставини злочину, скоєного відповідачкою стосовно нього, а тому кожен раз змушений згадувати ті негативні, неприємні і болючі для себе події, у зв`язку з чим відчуває приниження честі і гідності. Крім того, у нього є діти і дружина, в очах яких позивач, як і кожен батько та чоловік є авторитетом, надійною опорою, незламним фундаментом і, можна уявити його стан і ті негативні відчуття, сором, які він відчуває при спілкуванні з сім`єю через дії відповідачки.

Позивач зазнав та переживає зараз порушення життєвого ритму, звичного укладу та способу життя і роботи, дискомфорт та пригнічення у спілкуванні із знайомими та близькими, порушення сну та постійні нервові стреси, головний біль, які тривають до тепер.

Вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 року ОСОБА_1 визнано винуватою, а цивільний позов поданий у рамках кримінального провадження, задоволено частково. Однак, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду, постановляючи ухвалу від 08.06.2022 року, якою скасувала вищевказаний вирок та, закрила кримінальне провадження за ч.2 ст.190 КК України щодо ОСОБА_1 , звільнивши її від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Питання цивільної відповідальності, вирішено не було.

Вказаною ухвалою апеляційної інстанції встановлено вину ОСОБА_1 у кримінальному правопорушенні передбаченому ч.2 ст.190 КК України.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності. Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину.

Тобто, у даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між винними діями ОСОБА_1 та шкодою, заявленою у позовній заяві позивачем.

За вказаних обставин позивач ОСОБА_2 просив:

1) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяну кримінальним правопорушенням: моральну шкоду в сумі 150 000,00 (сто тисяч гривень 00 коп.) грн.; матеріальну шкоду в сумі 152 473,59 (сто п`ятдесят дві тисячі чотириста сімдесят три гривні 59 коп.) гривень, що складається з: 148 610,00 (сто сорок вісім тисяч шістсот десять гривень 00 коп.) гривень, що з урахуванням середнього курсу гривні до долара США станом на лютий-березень 2017 року становив 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США; З 863,59 (три тисячі вісімсот шістдесят три тисячі гривень 59 коп.) гривень транспортних витрат, які понесла сторона позивача, в зв`язку з розглядом справи №302/226/19 у Міжгірському районному суді;

2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, що складаються з: 20 160,00 (двадцять тисяч сто шістдесят гривень 00 коп,) грн. - витрат на професійну правничу допомогу у Міжгірському районному суді при розгляді справи №302/226/19 (провадження № П-кп/811/402/20); 6202,50 (шість тисяч двісті дві гривні 00 коп.) грн. - витрат на професійну правничу допомогу у Львівському апеляційному суді при розгляді апеляційної скарги по справі №302/226/19; 12 424,00 (дванадцять тисяч чотири двадцять чотири гривні 00 коп.) грн. - витрат на професійну правничу допомогу у Міжгірському районному суді при розгляді справи №302/1552/22.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 27020 (двадцять сім тисяч двадцять) гривень 00 копійок, моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в сумі - 6000,00 (шість тисяч) гривень, судові витрати, понесені на надання професійної правничої допомоги у справі № 302/1552/22 в сумі - 12405,00 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривень, а всього стягнути 45 425 (сорок п`ять тисяч чотириста двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.

Додатковим рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2024 року заяву представника відповідача адвоката Фесик Ігоря Анатолійовича, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фесик Ігор Анатолійович, просить скасувати рішення та додаткове рішення, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції не було правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки позов був заявлений про захист порушеного права завданого злочином, а не про стягнення коштів отриманих у позику, то суд мав відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, так як відсутній обвинувальний вирок щодо ОСОБА_1 . Невірно обраний спосіб захисту призводить до того, що позивачу необхідно було відмовити у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Керита М.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Фесик Ігор Анатолійович в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Керита Мар`яна Василівна в судовому засіданні заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, просила судове рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. (ч. 2 п. 8, п. 9 ст. 16 ЦК України).

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців. ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні, зазначеному в обвинувальному акті за окремими епізодами (за заявами потерпілих ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 , ОСОБА_2 - в частині заволодіння автомобілем «БМВ») та виправдано її за цим обвинуваченням за відсутністю в її діях та недоведеністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 матеріальну шкоду в розмірі - 1000 доларів США, що еквівалентно сумі 27020 грн.; моральну шкоду в сумі - 4000 грн., витрати, пов`язані з прибуттям до правоохоронного органу та суду в сумі 2456 грн. 44 коп., витрати на правничу допомогу в сумі - 7968 грн. В решті позовних вимог та стягненні процесуальних витрат відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 08.06.2022 вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 стосовно ОСОБА_1 скасовано. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 190 КК України закрито. Звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Оскільки кримінальну справу щодо відповідача закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто за нереабілітуючих підстав, доведеним є факт неправомірних дій відповідача щодо позивача і порушення відповідачем його законних прав.

Враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що відсутність обвинувального вироку стосовно ОСОБА_1 позбавляє позивача права на відшкодування завданої злочином шкоди як майнової, так і моральної, є необгрунтованими та безпідставними.

За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Зі змісту ухвали Львівського апеляційного суду від 08.06.2022 слідує, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_1 заявила клопотання про закриття кримінального провадження щодо неї за ч.2 ст.190 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, зазначивши, що вину визнає повністю, шкода потерпілим нею відшкодовується, просила вирок скасувати і звільнити її від кримінальної відповідальності.

Судом першої інстанції при огляді матеріалів кримінального провадження (справа №302/226/19) встановлено, що автомобіль марки «БВМ» не знаходився в реальному володінні та розпорядженні ОСОБА_1 , на неї не було оформлено право власності чи користування вказаним автомобілем ні потерпілим ОСОБА_2 , ні членами його сім`ї, ні будь-якою іншою особою. Фактично цей автомобіль знаходився у власності ОСОБА_5 , тобто позивач ОСОБА_2 не був законним власником автомобіля «БМВ» під час ведення перемовин з відповідачем ОСОБА_1 щодо передачі автомобіля в позику, а обвинувачена не отримувала реально у своє володіння цей автомобіль і не мала реальної можливості розпорядитись цим автомобілем на свій розсуд чи впливати на таке розпорядження.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що будь-які фактичні дані, які б підтверджували, що вказаним рухомим майном шахрайськими діями заволоділа ОСОБА_1 відсутні, як і фактичні дані про те, що таке майно взагалі існувало на праві власності у потерпілого ОСОБА_2 під час вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, чи було об?єктом вчинення кримінального правопорушення, дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог у цій частині позову щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на відшкодування потерпілому ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 4500 доларів США.

Окрім того, суд першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, з яких встановлено, що у розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_1 було констатовано факт отримання останньою в лютому 2017 року грошових коштів в розмірі 1000 доларів США, що стверджено відповідною довідкою, наявною в матеріалах справи та за курсом долара США на лютий-березень 2017 року становить 27020,00 грн. (27,02 грн./1 долар США), та вказані обставин не оспорені та підтверджуються також заявою ОСОБА_1 від 28.11.2018, та оригінал якої є в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.с.203-204), в якій остання визнає, що отримала від ОСОБА_2 в борг 1000 доларів США та бажає їх повернути, дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення вказаних грошових коштів на користь позивача.

Згідно із ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи без діяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції правильно врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод від 04.11.50, ратифікована 17.07.97).

Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи "Савула проти України", №12868/05, рішення від 10.12.2009; "Войтенко проти України", №18966/02, рішення від 29.06.2004). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував характер неправомірних дій відповідача, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для нього настали у зв`язку із порушенням його прав, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань позивачу є відшкодування йому відповідачем спричиненої моральної шкоди у розмірі 6000 грн.

Даний розмір відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає співмірним заподіяній позивачу шкоді, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, визначених ст. 3 ЦК України, зокрема розумності та справедливості.

Окрім того, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення витрат, понесених потерпілим ОСОБА_2 під час розгляду кримінального провадження у справі №302/226/19, пов`язаних з транспортними витратами та витратами на професійну правничу допомогу, дійшов вірного висновку, що такі не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченої, та повинні бути розподілені судом в межах того кримінального провадження, у ході якого вони виникли та це питання має розглядатися за правилами кримінального судочинства, а не у порядку цивільного судочинства, відтак обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у даній частині.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені положення, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 27020 грн., а також моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 6000 грн.

Разом з тим, при розподілі судових витрат суд першої інстанції не врахував наступне.

Згідно з частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, на суму 298610 грн.

Судом першої інстанції задоволено вимоги позивача в загальному розмірі 33020 грн., що складає 11% від пред`явлених вимог.

Відповідно до п. п. 1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції чинній на момент подання позовної заяви) за подання до суду позовної вимоги майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12405 грн.).

Таким чином, при поданні позовної заяви (2022 рік) майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір підлягав до сплати у розмірі 2986,10 грн. (298610 грн. х 1%), а не як помилково визначив в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції в розмірі 2478,50 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову на підставі п.6 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, оскільки пред`явлені позивачем позовні вимоги задоволені судом першої інстанції на 11%, відтак в дохід держави слід стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 328,47 грн. (2986,10 грн. х 11%).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем в уточненій позовній заяві було заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі у розмірі 12424 грн.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні документи: Договір про правову допомогу від 16.10.2018 (а.с.23-24, Т.1); Акт про прийняття-передачі наданих послуг з правової допомоги від 23.11.2023 (а.с.132, Т.1), який є додатком до Договору про надання правничої допомоги від 16.10.2018; Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО № 1073647 від 10.11.2022 (а.с.29, Т.1); квитанцію від 23.11.2023 про оплату послуг з надання правової допомоги згідно договору від 16.10.2018, на суму 21085,00 грн., за підписом адвоката Керита М.В. (а.с.133, Т.1).

Як вбачається з Акту про прийняття-передачі наданих послуг з правової допомоги від 23.11.2023 (а.с.132, Т.1), адвокат Керита М.В. згідно Договору про правову допомогу від 16.10.2018 у кримінальному провадженні № 0000126 у справі № 302/229/19 за обвинуваченням ОСОБА_1 та у цивільній справі в Міжгірському районному суді Закарпатської області № 302/1552/22, у період з 28 січня 2020 по 23 листопада 2023 року надала замовнику ОСОБА_2 , а замовник прийняв юридичні послуги на загальну суму 21085,00 грн., та які складаються з: попереднього опрацювання матеріалів та законодавчої бази (1 год. - 1000 грн.), формування правової позиції, консультації клієнта, узгодження правової позиці (1 год. 1240,50 грн.), правовий аналіз ситуації по справі (1 год. 1240,50 грн.), підготовка та подання до Міжгірського районного суду позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином (3 год. 3721,50 грн.), кількість судових засідань у Львівському апеляційному суді по справі №302/226/19 (5 год. 6202,50 грн.), орієнтовна кількість судових засідань по справі у Міжгірському районному суді (7 год. 8680,00 грн.), а всього 21085,00 грн.

Відповідно до наданої представником квитанції від 23.11.2023 слідує, що адвокатом Керита М.В. отримано від замовника ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 21085,00 грн. за послуги з надання правової допомоги (а.с.133, Т.1).

З матеріалів цивільної справи №302/1552/22 вбачається, що по даній справі за участю представників сторін відбулися наступні судові засідання: - 22.02.2023 (тривалістю 30 хв.) (а.с.78-80, Т.1); - 17.05.2023 (тривалістю 30 хв.) (а.с.93-95, Т.1); - 23.06.2023 (тривалістю 1 год. 50 хв.) (а.с.99-103, Т.1), - 20.10.2023 (тривалістю 2 год. 15 хв. (а.с.114-121, Т.1); - 19.12.2023 (тривалістю 30 хв.) (а.с.134-137, Т.1); - 22.01.2024 року (тривалістю 3 год.) (а.с.157-159, Т.1), а всього загальною тривалістю 08 годин 30 хв. (6 судових засідань).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Враховуючи вищенаведене, заявлені позивачем вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі у розмірі 12424 грн. відповідають критерію реальності адвокатських витрат, співмірності та розумності розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу порівняно з обсягом виконаних адвокатом робіт (послуг) та складністю цієї справи, виходячи з конкретних обставин цивільної справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних нею робіт, прийняття безпосередньої участі в судових засіданнях 22.02.2023 року, 17.05.2023 року, 23.06.2023 року, 20.10.2023 року, 19.12.2023 року, 22.01.2024 року (загальною тривалістю 08 год. 30 хв.).

Разом з тим, як вже було зазначено судом, витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 1366,64 грн. (12424 грн. х 11%).

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, а в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 27020 грн., а також моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 6000 грн. залишенню без змін.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції від 22 квітня 2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Тобто вказана судова практика є незмінною.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат відповідача на професійну правничу допомогу представником адвокатом Фесик І.А. надано наступні документи: Договір про надання правничої допомоги від 25 січня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 (замовник) та адвокатом Фесик І.А. (виконавець) (а.с.175, Т.1), Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1044852 від 29.01.2023 (а.с.178, Т.1), Акт виконаних робіт від 02 листопада 2023 року по Договору про надання правничої допомоги від 25 січня 2023 року (а.с.176, Т.1), розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, загальною вартістю наданих послуг 21250,00 грн., складений 02.11.2023 року (а.с.177, Т.1).

Таким чином, відповідачем підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

Заперечення представника позивача щодо витрат на правничу допомогу не містять обґрунтування, що давало б підстави суду зменшити їх розмір.

Таким чином, оскільки як вже було зазначено апеляційним судом, витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, враховуючи що у задоволенні позову було відмовлено на 89%, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 18 912,50 грн. (21250 грн. х 89%).

Відповідно до ч.1 п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням наведеного додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фесик Ігор Анатолійович, про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фесик Ігор Анатолійович, задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2024 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1366,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 328,47 грн.

В решті рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фесик Ігор Анатолійович, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 912,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 12 травня 2025 року.

Головуючий :

Судді: