УХВАЛА

13 травня 2025 року

м. Київ

справа № 755/5483/21

провадження № 61-6001ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сірика Владислава Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 20 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна, про розірвання спадкового договору та виселення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В. (далі - приватний нотаріус КМНО Стрельченко О. В.), в якому просив суд:

1) розірвати спадковий договір, укладений 26 листопада 2019 року між

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , завірений приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О. В. та зареєстровано в реєстрі нотаріуса за № 7816;

2) виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року у позові ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Стрельченко О. В., про розірвання спадкового договору та виселення відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня

2024 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Стрельченко О. В., про розірвання спадкового договору та виселення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 218 866,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня

2024 року залишено без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року залишено без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року задоволено частково.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року змінено, зменшено суму витрат на професійну правничу допомогу, яка стягнута

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 з 218 866,00 грн до 100 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

09 травня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сірик В. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

ід 02 квітня 2025 року (повний текст постанови виготовлено 18 квітня 2025 року),

в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Сірика В. В. не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права та цитує статтю 389 ЦПК України, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.

У касаційній скарзі представник заявника просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду ід 02 квітня 2025 року.

Отже, представнику заявника необхідно повідомити суд, чи оскаржує він додаткове рішення суду першої інстанції, зважаючи на те, що оскаржуваною постановою апеляційного суду додаткове рішення суду першої змінено.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сірика Владислава Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 20 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць