ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/27292/24

Провадження № 22-ц/820/1233/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сергійчука Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/27292/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Сергійчуком Юрієм Вікторовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року, апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року та на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2025 року, в складі судді Павловської А.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 198000 грн та 2680,65 грн судових витрат (до яких належать: два диски з відеодоказом до заявлених обставин, послуги копіювання відео на диски, послуги з копіювання позовної заяви з додатками, послуги банку за сплату судового збору), всього 200680,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в березні 2024 року ОСОБА_2 під час будівництва нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , будівельною технікою пошкодив тверде покриття заїзду, склав ґрунт та щебінь на проїзній частині, чим створив позивачу перешкоду для заїзду на його земельну ділянку. З метою захисту своїх прав ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького МКП «Муніципальна дружина» з відповідною скаргою. 26 березня 2024 року директор Хмельницького МКП «Муніципальна дружина» та двоє інспекторів здійснили виїзд на місце події, де під час з`ясування причин та наслідків скарги було встановлено, що ОСОБА_2 порушив п.п. 3.2.7 та 4.3.3 Правил благоустрою населених пунктів. Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради №10-Б від 09 квітня 2024 року ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 152 КУпАП. Під час дослідження 26 березня 2024 року на місці події обставин щодо порушення правил благоустрою ОСОБА_2 наніс ОСОБА_1 удар рукою по спині та два удари в обличчя. В зв`язку з нанесеними ударами відносно ОСОБА_2 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, однак постановою Хмельницького міськрайонного суду від 05 листопада 2024 року провадження у справі №686/17027/24 закрито. За даним фактом СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області порушено кримінальне провадження №0001643 від 15 травня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 296 КК України. Позивач стверджує, що ОСОБА_2 своїми діями завдав йому моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях та приниженні, достатню компенсацію якої, з урахуванням майнового стану відповідача, а також того, що відповідач раніше притягався вже до кримінальної відповідальності, він оцінює в 198000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн завданої моральної шкоди. В задоволенні решті вимог відмовлено.

Рішення суд мотивоване тим, що з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, вимог розумності і справедливості, необхідною й достатньою компенсацією для позивача є визначення розміру відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2025 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4500 грн витрат на правничу допомогу. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а також скасувати додаткове рішення.

Узагальнення доводів апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на відсутність будь-яких рішень судів (вироків, ухвал, постанов), якими були б встановленні факти протиправних дій ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 . Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, жодними доказами не підтверджені, а є лише його суб`єктивною думкою, тому не можуть бути взяті до уваги судом, поки не будуть встановлені у ході розслідування у межах кримінальної справи №0001643. Вважає, що суд, при правильному встановленні обставин справи та дослідженні доказів, дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, адже, позивач був ініціатором даного конфлікту та активним його учасником. ОСОБА_1 ні до позовної заяви, ні під час розгляду справи по суті не надав жодних доказів отримання ним тілесних ушкоджень. Крім того, позивач не звертався до медичних установ для зняття побоїв та/або отримання медичної допомоги, що свідчить про відсутність завдання позивачеві моральної шкоди.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що судом не обґрунтовано відхилено клопотання позивача про витребування доказів, а також клопотання про дослідження доказів в судовому засіданні. Вказує, що за подією, яка сталась 26 березня 2024 року, а саме завдання ОСОБА_2 удару ОСОБА_1 . Хмельницький міськрайонний суд 21 квітня 2024 року виніс постанову, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Під час розгляду справи ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушенням визнав, вказав, що декілька разів штовхнув ОСОБА_1 в плечі. Крім того, з наданого позивачем висновку експерта вбачається, що на 54-ій секунді відеозапису ОСОБА_2 наносить удар лівою рукою у зону підборіддя ОСОБА_1 . Своїми діями завдав йому моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях та приниженні, а тому з відповідача слід стягнути моральну шкоду. Просить також скасувати додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2025 року, посилаючись на безпідставне стягнення з нього витрат відповідача на правничу допомогу.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 24 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року та на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2025 року.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилається на те, що вказані ним в позовній заяві обставини підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, відеозаписом події, показаннями свідка, постановою суду. При цьому, позивач не був ініціатором конфлікту, що підтверджено показаннями свідка, а посилання ОСОБА_2 на відсутність у позивача тілесних ушкоджень не виключає протиправності дій відповідача.

ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подав.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також скасувати додаткове рішення. Проти задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Сергійчук Ю.В. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 26 березня 2024 року, близько 10 год. 30 хв., відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи по АДРЕСА_1 вдарив рукою в обличчя ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються висновком експерта Хмельницького НДЕКЦ МВС України від 07 лютого 2025 року №СЕ-19/123-25/1697-ФП та показаннями свідка ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею стаття 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі №466/8242/18 зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03 серпня 2022 року у справі №607/11755/20.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач як на підставу для цивільно-правової відповідальності відповідача за завдану шкоду посилався на протиправну поведінку відповідача, яка мала місце 26 березня 2024 року, коли під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт, під час якого відповідач завдав удар позивачу.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі стосовно ОСОБА_2 закрито. В подальшому постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 вересня 2024 року постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2024 року скасовано, а справу повернуто начальнику відділення поліції №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області для належного оформлення. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за статтею 173 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Висновком експерта Хмельницького НДЕКЦ МВС України від 07 лютого 2025 року №СЕ-19/123-25/1697-ФП, підтверджено, що на 54-ій секунді відеозапису, наданого позивачем суду на компакт-диску, особа 2 наносить удар лівою рукою у зону підборіддя особи 1. В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що особа, яка на відео одягнена в жилетку темного кольору (саме цю особу експерт позначає у наданому позивачем експертному висновку як особа 2) це ОСОБА_2 .

Отже, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та моральною шкодою.

На переконання колегії суддів, постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не є підставою для відмови у стягненні моральної шкоди з відповідача, враховуючи що відповідач вказаний вище висновок експерта належними та допустимими доказами не спростував.

Тому, правомірним є висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь 198000 гривень моральної шкоди в даному випадку є очевидно завищеними, належним чином не мотивованими, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнутою.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги. Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

При визначенні суми відшкодування, суд першої інстанції правильно взяв до уваги характер діяння, що спричинило заподіяння моральної шкоди, умови, які цьому сприяли, характер, глибину та тривалість душевних страждань, поведінку як відповідача, так і позивача, вимоги розумності та справедливості, та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що справедливою та співрозмірною сумою відшкодування позивачеві моральної шкоди є 5000 грн.

З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про занижений розмір моральної шкоди судом відхиляються, оскільки за встановлених у справі обставин, саме такий розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в цій частині законним та обґрунтованим.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про покладення на позивача понесених ним судових витрат.

Частиною 9 статті 141 ЦПК України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже для стягнення здійснених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, за приписами частини 9 статті 141 ЦПК України суду необхідно встановити і зазначити про це в судовому рішенні, яке саме зловживання стороною, з якої стягуються такі витрати, процесуальними правами мало місце, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

В даному випадку, не встановлено обставин, які свідчили б про зловживання позивачем його процесуальними правами, або ж протиправності його дій.

Посилання суду на самостійне з`ясовування позивачем обставин справи і перешкоджання роботі представників Управління з питань екології та контролю за благоустроєм, внаслідок чого і виник конфлікт між позивачем та відповідачем, не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути підставою для покладення на нього судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено частково, що становить 2,53 % від заявлених вимог (5000 х 100 : 198000).

Позивачем за подачу позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1982,80 грн, а тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 50,16 грн(1982,80 х 2,53%).

Отже, рішення суду в частині відмови у стягненні судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 50,16 грн судового збору за подання позовної заяви.

Щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на придбання двох дисків, послуг з копіювання відео на диски, копіювання позовної заяви з додатками, послуги банку за сплату судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Водночас, не вважаються такими, що входять до складу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, заявлені позивачем до стягнення витрати на придбання двох дисків, послуг з копіювання відео на диски, копіювання позовної заяви з додатками, оскільки вони не передбачені процесуальним законодавством. Комісія банку, яку просять стягнути позивач, колегія суддів також не може взяти до уваги, оскільки вказаний платіж не відноситься до витрат, що складається із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а є комісією за перерахунок коштів, що cплачується на рахунок банку за здійснену операцію. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні цих вимог слід відмовити.

При вирішенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо оскарження додаткового рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача було надано документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме копії договору про надання правової допомоги №26/11/24 від 26 листопада 2024 року, додаткову угоду №1 від 27 листопада 2024 року до договору про надання правової допомоги №26/11/24 від 26 листопада 2024 року, акт №01 прийому-передачі наданих послуг від 13 березня 2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 13 березня 2025 року, рахунки-фактури та платіжну інструкцію №1.105939681.1 від 14 березня 2025 року.

Зі змісту акту прийому-передачі наданих послуг від 13 березня 2025 року, зокрема, вбачається, що адвокатом надано, а клієнтом прийнято наступні послуги: складання та подання процесуальних документів у справі відзиву на позовну заяву, заперечення на приєднання нових доказів у справі, клопотання про приєднання доказів у справі, клопотання про проведення судово-медичної експертизи, заяву про ухвалення додаткового рішення; заяву до Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про проведення фототехнічної експертизи, участь адвоката у судових засіданнях в суді першої інстанції.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Дослідивши додані до заяви про ухвалення додаткового рішення докази, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції, що відшкодування понесених відповідачем адвокатських витрат у розмірі 10000 грн не відповідає вищевказаним критеріям розумності та співмірності.

Враховуючи клопотання позивача про зменшення витрат на правничу допомогу, зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів, що були подані адвокатом Сергійчуком Ю.В. у даній справі, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині покладення на позивача понесених ним судових витрат за подання позовної заяви з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог у цій частині.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено лише в частині судових витрат, а рішення по суті спору залишено без змін, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Сергійчуком Юрієм Вікторовичем, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року в частині відмови у стягненні судових витрат скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції у сумі 50,16 грн.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 червня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко