Справа № 296/9733/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участі секретаря Дальянської В.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_3 в якому просить суд визнати його батьком дитини ОСОБА_5 .

Позов обгрунтовано тим, що позивач та відповідач з січня 2017 року до вересня 2020 року фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем та Відповідачем велось спільне господарство, побут, був спільний бюджет. Під час спільного проживання у Позивача та Відповідача народився син ОСОБА_5 .

Позивачем зазначено, що починаючи з 24.02.2022р., Відповідач заблокувала будь-яке спілкування Позивача з дитиною, мотивуючи це тим, що Позивач не є батьком ОСОБА_5 . Позивач заперечує проти тверджень відповідача та просив призначити експертне дослідження для підтвердження батьківства. Враховуючи викладене виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 23.10.2023 відкрито провадження у справі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в ньому. Позивач зазначив, що вважає себе батьком сина, бажає брати участь у його житті, допомагати та спілкуватись з ним, однак немає можливості цього робити, що порушує його права.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Відповідач наполягала, що позивач не є батьком дитини.

Суд, заслухавши сторін у справі, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Крім того згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що приблизно з січня 2017 року до вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що не заперечувалось відповідачем у справі.

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 відповідач у справі 28.04.2020 змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , батьками якого вказано: батько- ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Відповідно до листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 16.03.2024 № 1108/16/29.18-32 в архіві Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) зберігається актовий запис про народження № 1481, складений 25.06.2020 відносно громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державна реєстрація народження проведена згідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 38).

Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2-3 ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст.7 СК України).

Частинами 1-3 ст.122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано ст.125 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою ст.126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1-3 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено згідно зі ст.135 СК України.

Частиною першою ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

За змістом положень ст.ст.102,103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Згідно з ч.4 п.п.3-5 ч.5 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій ст.44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч1. ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява №3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17.05.2007 року).

Так, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.03.2024 призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для вирішення питання, яка вірогідність батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , відносно малолітнього ОСОБА_5 .

Проте, експертиза не проведена через відсутність біологічного матеріалу відповідачки та дитини, які двічі викликалися, але не з`явилися для відбору експериментальних зразків.

Крім цього ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19.09.2024 знову призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для вирішення питання, яка вірогідність батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , відносно малолітнього ОСОБА_5 .

Однак, експертиза не була проведена через відсутність біологічного матеріалу відповідачки та дитини, які неодноразово викликалися, але не з`явилися для відбору експериментальних зразків.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 достовірно знала про наявність в суді цивільної справи щодо визнання батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5 та призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, однак, жодного разу не з`явилася для проведення експертизи і не довела наявність поважних причин, які перешкоджали їй з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків.

Нез`явлення відповідача з дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини ОСОБА_5 та свідоме розуміння неможливості проведення судової експертизи без їхньої фізичної участі, що порушує розумні строки розгляду справи та принцип рівності сторін.

Оцінивши процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_3 з точки зору дотримання нею критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд дійшов висновку, що вона навмисно ухилилася від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, яка призначалась за клопотанням позивача саме для встановлення батьківства або спростування цього факту.

Така поведінка відповідача надає суду можливість визнати факт, для встановлення або спростування якого призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача.

Враховуючи вищевикладене, а також надання позивачем інших доказів в обгрунтування обставин викладених у позові, зокрема копій фотографій, з яких вбачається, що протягом тривалого часу сторони підтримували стосунки, суддя вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,137,141,259,265,268,279,280-282,354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскільки в судовому засіданні оголошено (підписано) лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.05.2025.

Головуючий суддя Ю. І. Драч