Справа № 466/2043/22 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/1375/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: І.І. Попенко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Стегніцького Андрія Мироновича на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник Зоряни Володимирівни, про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просили визнати за ними право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 по 1/6 частині квартири по АДРЕСА_1 та всього належного спадкодавцю майна (справа № 466/2043/22).

Позов обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько - ОСОБА_4 , який з 01 лютого 2003 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 залишилося майно, придбане під час шлюбу з відповідачкою, яке підлягає спадкуванню, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 . Зазначена квартира придбана 22 червня 2004 року, тому це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає спадкуванню спадкоємцями першої черги, а відтак вони як дочки спадкодавця і спадкоємці першої черги претендують на 1/6 частини у спірній квартирі кожна.

16 березня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_2 її особистою приватною власністю (справа № 466/1731/22).

Позов обгрунтовувала тим, що квартира АДРЕСА_2 не входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 та є її особистою власністю. Зазначала, що 21 липня 2003 року вона та її син ОСОБА_5 продали квартиру АДРЕСА_3 . За отримані від продажу квартири кошти, які належали їй особисто, 09 вересня 2003 року вона придбала квартиру АДРЕСА_4 , яку 11 червня 2004 року відчужила та купила спірну квартиру. Таким чином, спірне житло придбане шляхом здійснення різних правочинів з майном, що належало їй особисто, за її особисті кошти, у зв`язку з чим є її особистою власністю.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 06.05.2022 року цивільну справу №466/1731/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю передано для об`єднання зі справою № 466/2043/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник Зоряни Володимирівни, про визнання права власності в порядку спадкування.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник Зоряни Володимирівни, про визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 за кожним із позивачів відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що вирішуючи даний спір, суд не врахував, що спірне майно придбано у шлюбі, при цьому сума наявних у ОСОБА_7 особистих коштів від продажу нерухомого майна є значно менша ніж вартість купленої під час шлюбу квартири. Так, відчужена ОСОБА_7 квартира була меншою за площею та вартість такої була нижчою. При цьому, суд не з`ясував розмір оплати нотаріальних послуг, послуг експерта, який здійснював експертну оцінку квартири, а також послуг ріелтора. Зазначає, що ОСОБА_4 з 1996 року до 2004 року проживав з ОСОБА_3 не укладаючи шлюбу, що судом не зазначено у мотивах оскаржуваного рішення, натомість зазначено, що на момент придбання квартири відповідачка та спадкодавець перебували у зареєстрованому шлюбі нетривалий проміжок часу. Вважає, що суд не з`ясував походження коштів, за які було придбано спірну квартиру. Покликаючись на судову практику зазначив, що спірна квартира набута за час шлюбу, у зв`язку з чим належить до спадкового майна ОСОБА_4 .

Просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 скаргу підтримав, з підстав наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення містить 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 60 СК України визначає підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 07 грудня 2016 у справі №6-1568цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки у разі встановлення цих фактів та визначення зазначених вище критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексуУкраїни вважається правильно застосованою.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Подібні висновки щодо презумпції належності майна, придбаного в період шлюбу, до спільної сумісної власності подружжя та щодо розподілу тягаря доказування на спростування цієї презумпції викладено в постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 646/6271/16-ц (провадження № 61-34723св18), від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

При цьому, сам по собі факт придбання майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року в справі № 546/912/16-ц, від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18.

Відтак, у разі придбання майна хоч у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, воно не може вважатися спільним сумісним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї особисті кошти воно придбане.

Дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного Кодексу України).

Необхідно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності і є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя.

Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, тобто частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини.

Отже, той з подружжя, хто живий, реалізуючи свої права спадкоємця, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя чи інші спадкоємці щодо майна, яке належало їх спадкодавцю особисто.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак спадкоємцями першої черги щодо належного йому майна.

На час смерті ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , шлюб зареєстровано 01.02.2003 року у Шевченківському відділі РАЦСу.

04 серпня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Третьої Львівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом, у якій зазначили, що на день смерті їхнього батька ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, а саме частка у праві власності на квартиру, яка зареєстрована за ОСОБА_3 , та грошові вклади у банку.

04 серпня 2021 року за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 596/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 129-153).

28 грудня 2021 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , як дружина померлого, звернулася до державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 - грошові вклади.

Квартира АДРЕСА_2 придбана 11.06.2004 року на ім`я ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Чорній С.Б., тобто під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 40).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування на частку квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на те, що їх батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після його смерті залишилося майно, придбане за час шлюбу з відповідачкою, а саме 1/2 частка квартири на АДРЕСА_1 , яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та входить до складу спадкового майна після його смерті.

Подаючи зустрічний позов, ОСОБА_3 покликалася на те, що квартира АДРЕСА_2 є її особистою приватною власністю, оскільки придбана за її особисті кошти, отримані від продажу її особистого майна.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд дійшов висновку, що спірна квартира АДРЕСА_5 придбана за кошти, які належали ОСОБА_3 та є її особистою власністю. При цьому суд враховував, що на момент придбання спірної квартири відповідачка і спадкодавець перебували у зареєстрованому шлюбі нетривалий проміжок часу - 1 рік, належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 мав та використав будь-які свої особисті заощадження для придбання спірного житла, суду не надано. ОСОБА_3 реалізувала свою частку в квартирі АДРЕСА_3 за ціною, більшою від вартості квартири АДРЕСА_4 09.09.2003 року, що свідчить про наявність у неї на день придбання спірної квартири коштів, що залишились після відчуження квартири АДРЕСА_3 , яка була відчужена за ціною 30 707 грн, та які нею були використані на придбання спірного житла.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи.

Зокрема, матеріалами справи встановлено, що купівлі спірної квартири передувало укладення ОСОБА_3 ряду договорів купівлі-продажу житла. Зокрема, за договором купівлі-продажу від 21.07.2003 року ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_3 за ціною 30 707 грн, та 09.09.2003 року за ціною 13 653 грн купила квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 35, 36).

На підставі договорів купівлі-продажу від 11.06.2004 року, посвідчених державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Чорній С.Б., укладених під час перебування ОСОБА_3 у шлюбі з ОСОБА_4 , відповідачка відчужила квартиру за адресою АДРЕСА_6 за 13 653 грн та в цей же день купила на своє ім`я спірну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , вартість якої становила 16 061 грн (а.с. 38, 39).

Матеріали справи не містять доказів того, що померлий ОСОБА_4 давав згоду на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири від 11.06.2004 року, що може додатково підтверджувати, що він розумів, що квартира не придбавалася у спільну сумісну власність.

З часу придбання квартири і до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 питання про визначення його частки у цьому майні не ставив.

Зазначене, на думку колегії суддів доводить, що спірна квартира придбана ОСОБА_3 за кошти, набуті нею у власність до укладення шлюбу з ОСОБА_4 .

На спростування зазначеного позивачами належних доказів не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у період з 1996 року по 2004 року однією сім`єю без укладення шлюбу, та що спірна квартира придбана за зароблені ними у цей період кошти на увагу не заслуговують, оскільки також не підтверджуються належними доказами.

Таким чином, на думку колегії суддів, матеріалами справи доведено, що спірна квартира АДРЕСА_7 була придбана ОСОБА_3 хоч і за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , однак за її особисті кошти, у зв`язку з чим така є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , не входить у спадкову масу після смерті ОСОБА_4 та не підлягає спадкуванню доньками померлого - ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Кошти, пов`язані з вчиненням нотаріальних дій, оплатою послуг експерта, який здійснював експертну оцінку квартири перед її купівлею, а також послуги ріелтора, на думку колегії суддів, не можуть враховуватися судом при вирішенні цього спору, оскільки не впливають на вартість майна, набутого у власність одним з подружжя.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом вірно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка, підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стегніцького Андрія Мироновича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови 23 травня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра