Справа № 352/1143/24
Провадження № 22-ц/4808/661/25
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бандури Володимира Олексійовича на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2025 року під головуванням судді Струтинського Р.Р.у м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 30 467,82 грн матеріальної шкоди, 20 000 грн моральної шкоди та судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що 19.07.2023 ОСОБА_2 , керуючи скутером «Ямаха Джок-36», не вибрав безпечної швидкості, не був уважний, допустив зіткнення з її транспортним засобом «Хонда Діо». Внаслідок ДТП вона та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримали легкі тілесні ушкодження. Вони звернулись в КНП Лисецьку лікарню 20.07.2023 та почали лікуватись, оскільки їхній стан був нестабільний, погано себе почували від отриманих травм голови, лиця, спини. Внаслідок струсу головного мозку в них спостерігалося головокружіння, запаморочення, нудота, безсоння. Згідно постанови Тисменицького районного суду від 15.08.2023 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.2 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП, та застосовано до нього захід впливу, що застосовується до неповнолітніх, передбачений п.2 ст. 24-1 КУпАП у виді попередження. Внаслідок ДТП вона та її син отримали легкі тілесні ушкодження та перебували на амбулаторному лікуванні в КНП Лисецькій лікарні в період з 20.07.2023 до 28.07.2023. У зв`язку з цим нею понесено матеріальні витрати на придбання ліків, на переїзди до лікарні, на реабілітацію після отриманих травм. Зокрема, придбано ліків на суму 11 633 грн, близько 3 000 грн витрачено на реабілітацію. Згідно висновку експерта №СЕ-19/109-23/11300-АВ від 10.01.2024 вартість матеріального збитку завданого власнику скутера «Хонда Діо» станом на 14.12.2023 становила 5 634,12 грн; вартість відновлювального ремонту станом на 14.12.2023 становила 14 048,82 грн. Також відповідач повинен відшкодувати їй мінімальний заробіток за втрату працездатності у зв`язку з перебуванням її 8 днів на амбулаторному лікуванні в сумі 1 786 грн. Крім того, вона з сином зазнали моральної шкоди, що полягає у перенесеному сильному переляку, фізичному болю, душевних хвилюваннях, вважає, що 20 000 грн це мінімальна компенсація за перенесені нею та близькими родичами страждання. Просила позов задовольнити.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 (законного представника відповідача) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5 634, 12 грн, моральну шкоду в розмірі 6 000 грн, витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3 634, 36 грн, судовий збір у розмірі 366, 39 грн, всього 15 634, 87 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 вказав, що рішення в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, що є підставою для його скасування.

Зазначив, що суд першої інстанції знехтував наданими доказами та неповно з`ясував обставини справи, стягнувши матеріальну шкоду в розмірі 5 634 грн.

Також вказав, що 19.03.2023 під час ДТП постраждала не тільки позивачка, а й її малолітній син, тому сума моральної шкоди в розмірі 6 000 грн є недостатньою та такою, що не еквівалентна перенесеним стражданням та душевним переживанням через нанесені ушкодження позивачці та її синові.

Просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Законний представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 23.05.2025 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу.

За змістом частин першої та другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до частини першої статті 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 359 ЦПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи.

Встановлено, що ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у строк до 14 квітня 2025 року.

Враховуючи, що законний представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 з заявою про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу не зверталася, а підстав для продовження такого строку з ініціативи суду не встановлено, поданий відзив слід залишити без розгляду.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку експерта №СЕ-19/109-23/11300-АВ від 10.01.2024 вартість матеріального збитку завданого власнику скутера «Хонда Діо» станом на 14.12.2023 становить 5 634,12 грн, сума моральної шкоди з врахуванням глибини душевних страждань становить 6 000 грн, а доказів витрат на придбання ліків на суму 11 633 грн, на реабілітацію в сумі 3 000 грн, а також в підтвердження компенсації мінімального заробітку в розмірі 1 786 грн суду не надано.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 липня 2023 року відповідач ОСОБА_2 , керуючи скутером «Ямаха Джок-36», рухався по вул. Шевченка в смт. Старий Лисець Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Порушивши п. 2.1а, 2.9в, 2.3б, 12.1 ПДР України, допустив зіткнення із скутером «Хонда Діо» під керуванням позивачки ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2023, яка набрала законної сили 26.08.2023, неповнолітній ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.2 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП (а.с.38-39).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/109-23/11300-АВ від 10.01.2024, вартість матеріального збитку завдана власнику скутера марки «Хонда Діо» номер рами НОМЕР_1 внаслідок пошкоджень отриманих 19.07.2023, становила 5 634,12 грн (а.с.26-37).

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , позивачка звернулась 20.07.2023 в КНП «Лисецьку лікарню» поліклінічне відділення зі скаргами на головний біль та рану лівої половини волосяної частини голови, де було проведено ПХОР та накладання пов`язки на рану та призначено консервативне лікування, 28.07.2023 проведено зняття швів (а.с.94).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1179 ЦК України передбачено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Як визначено у ч. 2 ст. 1179 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Згідно до ч.1, 2 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (зі змінами від 21.10.2019 №3207/5/1033 зареєстрованими в міністерстві юстиції України від 23.10.2019 №21129/34100), для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку дорівнює сумі вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та втраті товарної вартості.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи подані докази, на підставі яких встановлено фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 5 634, 12 грн матеріальної шкоди, завданої власнику скутера марки «Хонда Діо». При цьому, судом надано належну правову оцінку висновку експерта №СЕ-19/109-23/11300-АВ від 10.01.2024 та належно застосовано Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. Вимоги апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення 5 634, 12 грн матеріального збитку, завданого позивачці як власнику скутера марки «Хонда Діо».

Щодо позовних вимог про стягнення 11 633 грн витрат на придбання лікарських засобів та 3 000 грн витрачених на реабілітацію слід вказати, що надані фіскальні чеки не підтверджують понесення позивачкою вказаних витрат, оскільки не містять назв придбаних нею лікарських препаратів чи здійснення будь-яких заходів, спрямованих на реабілітацію. Разом з тим, наявні фіскальні чеки щодо оплати діагностики, огляду чи купівлі лікарських засобів не підтверджують, що це зумовлено саме внаслідок вказаного ДТП, а тому висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог є обґрунтованими. Частиною 1,2,3 ст. 1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Для визначення розміру відшкодування у разі професійного захворювання може братися до уваги за бажанням потерпілого середньомісячний заробіток (дохід) за дванадцять або за три останні календарні місяці перед припиненням роботи, що було викликано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку.

Позивачкою заявлено до стягнення 1 786 грн компенсації мінімального заробітку за 8 днів через перебування на амбулаторному лікуванні. Враховуючи відсутність в матеріалах справи документального підтвердження місця роботи позивачки та розміру заробітної плати, а також доказів, що вона 8 днів перебувала на амбулаторному лікуванні - висновки місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині через недоведеність є правильними. Апеляційна скарга не містить жодних обґрунтованих доводів, які б стверджували такі позовні вимоги.

Щодо заявленої моральної шкоди в сумі 20 000 грн, колегія суддів звертає увагу таке.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Такий правовий висновок зроблено ОП КЦС ВС в постанові від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20.

Велика Палата ВС звернула увагу, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц).

Враховуючи, що вина відповідача щодо вчинення ДТП доведена, внаслідок чого позивачці, зокрема, спричинено моральну шкоду, що виразилось у перенесеному фізичному болі, душевних переживаннях за своє життя та життя малолітньої дитини - колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду щодо визначення грошового відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди в розмірі 6 000 грн, що відповідає вимогам розумності і справедливості. Посилання апелянта на неспіврозмірність і недостатність такого відшкодування суд вважає недоведеними, оскільки визначений судом розмір моральної шкоди у цьому випадку є достатнім і відповідає ступеню понесених позивачкою душевних та фізичних страждань.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бандури Володимира Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин