РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/465/25

21 травня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В..

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 01.04.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 686241 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Укладення кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечувався відповідачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація відповідача здійснювалася при вході відповідача в Особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленного товариством на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету.

Таким чином, кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем 01.04.2020 13:21:02, шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду, з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Зазначив, що відповідач здійснила всі необхідні дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 , вказаний відповідачкою), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 6036,00 грн.

Відповідно до кредитного договору (розд. 1), кредитодавець надав відповідачці грошові кошти в розмірі 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язувалась повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачкою, що підтверджується документом, отриманим від ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

В подальшому у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати зобов`язань за кредитним договором, відповідачка ініціювала продовження користування кредитом, внаслідок чого додатковими договорами від 30.04.2020, 01.06.2020, 05.07.2020, строк користування кредитом продовжувався до 05.08.2020.

Вказав на те, що кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору.

В порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка не виконала свої зобов`язання, що передбачені умовами кредитного договору, як своєчасне повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання кредитного договору у відповідачки утворилася заборгованість за кредитним договором.

22.02.2021 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 за договором № 686241 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.04.2020, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 8487.

В подальшому, 05.02.2024 ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20240205/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова компанія Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс» включно і до ОСОБА_1 за договором № 686241 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.04.2020, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 64.

Однак, всупереч умов кредитного договору відповідачка тривалий час своєчасно не здійснює повернення кредиту, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Станом на 25.02.2025 заборгованість відповідачки перед позивачем становить 23049,16 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 6000,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом 13680,00 грн; інфляційне збільшення 3369,16 грн.

Короткий зміст відзиву на позов:

Від представника відповідача-адвоката Мартинюк М.Р. поступив письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не погоджується з позовним вимогами позивача.

Зокрема щодо строку позовної давності зазначає, що згідно долучених до позовної заяви суми розрахунку боргу за кредитом, позивач здійснює розрахунок розміру боргу відповідача з травня 2020 року.

За змістом ст.ст. 256-258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У позовній заяві позивач, серед іншого, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом з травня 2020 року по 21.02.2025 у розмірі 23049,16 грн. Водночас, з вказаними позовними вимогам він звертається до суду 25.02.2025, тобто після спливу 3 років, коли позивач довідався про порушення свого права та особу, яка його порушила, а отже Позивачем не було дотримано строків позовної давності.

При цьому до позовної заяви позивачем не додано детальний розрахунок заборгованості, у зв`язку з чим неможливо встановити яким чином здійснювалося нарахування боргу.

Щодо розрахунків заборгованості зазначає, що позивач не погоджується з розрахунками заборгованості, складеним позивачем.

Так, позивач вказує розрахунок грошової вимоги до відповідача у сумі 23049,16 грн, з яких: 6000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 13680,00 грн залишок заборгованості по процентам за користування; 3369,16 грн інфляційне збільшення.

Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору, належного розрахунку заборгованості позивачем надано не було, а тому і не підлягають задоволенню.

Строк кредитування за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 686241 від 01.04.2020 був погоджений та становив 30 днів. Доказів того, що відповідач ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення суми кредиту у порядку, передбаченому кредитними договорами, матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування, як це передбачено договором.

ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 686241 від 01.04.2020 за відсотками 13680,00 грн. Згідно кредитного договору строк його дії 30 днів, тому сума нарахованих процентів має бути нарахована наступним чином: 6000,00 грн тіло кредиту х 1,90% х 30 днів = 3420,00 грн.

Тобто, з 01.05.2020 припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором. Заяви щодо продовження дії договору після 02.05.2020 відповідачем не подавалося.

Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому ці конкретні позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки вони є необґрунтованими та недоведеними.

Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

Щодо розрахунку інфляційних втрат зазначає, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

У даній справі ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» пред`явило позов до суду 25.02.2025. Тобто, з огляду на викладене, позивач має право на стягнення інфляційних втрат за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою до суду, тобто в даному випадку з 25.02.2022 по 25.02.2025.

Таким чином відповідач не погоджується з даним розрахунком, оскільки період, визначений позивачем, за який відповідачу нараховано грошове зобов`язання у вигляді інфляційних втрат, виходить за межі трьохрічного строку, що не відповідає нормам законодавства.

Крім того в період дії в Україні воєнного стану боржник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. Початок воєнного стану (24.02.2022) передує даті, з якої відповідач міг би нараховувати інфляційні втрати (25.02.2022).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що вартість витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем, суттєво завищена та неспівмірна наданій послузі. Справа, що розглядається не є складною і не потребує багато часу на побудову правової позиції професіоналом у галузі права. Відповідно дії, виконані адвокатом по справі, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на їх виконання.

Предмет спору в цій справі містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Тому розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем, підлягає зменшенню.

Короткий зміст відповіді на відзив:

Від представника позивача-адвоката Бачинського О.С. поступило письмове заперечення на відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що сторна позивача не погоджується з обставинами, зазначеними у відзиві представника відповідача.

Так, щодо застосування позовної давності зазначає, що у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Як вбачається із позовної заяви, п. 1.2. договору № 686241 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.04.2020, та додаткових договорів від 30.04.2020, від 01.06.2020, та від 05.07.2020, дата повернення позики та сплати нарахованих процентів: 05.08.2020. Відповідно строк позовної давності почав перебігати із 06.08.2020.

Оскільки 24.02.2022 в Україні введено режим воєнного стану, відповідно з 24.02.2022 і до закінчення воєнного стану даний строк не зараховується при обчисленні позовної давності.

Позовна заява ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики подана в суд через систему Електронний суд 27.02.2025. Тому строк в межах з 24.02.2022 і по 27.02.2025 відповідно не зараховується при обчисленні позовної давності.

Таким чином, заява представника відповідача про застосування строку позовної давності не відповідає закону, і відповідно не підлягає до задоволення.

Крм того зазначає, що закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язання, яке належно не було виконано однією зі сторін. При цьому відповідачем не було подано разом із відзивом жодного доказу, який б підтверджував виконання ним договору.

Щодо деталізованого розрахунку заборгованості зазначає, що сума строкових відсотків нарахована первісним кредитором згідно умов договору № 686241 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.04.2020.

Так, згідно умов договору акційна процентна ставка в день 1.9% (п. 1.4.2. Договору). Строк дії договору з 01.04.2020 по 05.08.2020 (127 днів, згідно Додаткових договорів від 30.04.2020, від 01.06.2020, та від 05.07.2020, котрими продовжувався строк кредиту). Однак первісним кредитором нараховано строкові відсотки лише за 120 днів.

Таким чином заборгованість по строкових відсотках за договором позики за користування позичальником кредитними коштами становить: 6000,00 х 1.9% х 120 = 13680,00 грн.

Сума інфляційного збільшення нарахована новим кредитором згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Інфляційні витрати нараховані за період 01/05/2020 21/02/2022, з врахуванням індексів інфляції.

Таким чином інфляційне збільшення становить: 19 680,00 x 1.17119713 - 19 680,00 = 3 369,16 грн.

Щодо обгрунтовані витрати на правничу допомогу зазначає, що у випадку фіксованого розміру гонорару саме сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

У довогові про надання правової допомоги № 202502211.1 від 21.02.2025 сторони визначили фіксований розмір гонорару в сумі 7000,00 грн.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Крім того представник відповідача в клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги взагалі не дала оцінку фіксованому розміру адвокатського гонорару Бачинського О.М., натомість наведено невідповідну умовам договору про надання правової допомоги аргументацію що права про стягнення заборгованості за кредитним договором не є складною, тому заявлені витрати не відповідають заявленим вимогам.

Стислий виклад позиції сторін:

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. Просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за кредитним договорм в сумі 23049,16 грн, та стягнути судові витрати по справі, а саме 2422,40 грн судового збору та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги позивача не визнає з підстав, зазначених у відзиві на позов та клопотанні про застосування строку позовної давності. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2025 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Фактичні обставини справи, встановлені судом:

Судом встановлено, що 01.04.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 686241 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу, який було підписано з використанням електронного підпису (а.с. 9-14).

Згідно вимог п. 1.2 договору, на умовах встановлених договором Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума кредиту складає 6000,00 грн.

Згідно умов п. 1.3. договору строк кредиту 30 днів.

Відповідно до п. 1.4.2 договору, стандартна процентна ставка становить 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору, якщо Клієнт не виконав умови, зазначені п. 1.4.1. договору, для застосування зниженої процентної ставки.

Відповідно до п. 2.1. договору, кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 .

Згідно з п. 3.1. договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.02.2024, 01.04.2020 о 10.14 год. було успішно перераховано кошти на суму 6036 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 52166579, призначення платежу: зарахування 6000 грн на картку НОМЕР_1 (а.с. 33).

Додатковими договорами від 30.04.2020, 01.06.2020, 05.07.2020, строк користування кредитом продовжувався до 05.08.2020 (а.с. 15-17).

22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «Сіроко Фінанс», як фактором, було укладено договір факторингу № 015-220221, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі прав вимог (а.с. 18-23).

Згідно Витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021, ТОВ «Сіроко Фінанс» отримало право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 686241 від 01.04.2020. Загальна сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становить 19680,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 6000,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом 13680,00 грн (а.с. 31).

05.02.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», як фактором, було укладено договір факторингу № 20240205/1, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі прав вимог (а.с. 24-30).

Згідно Витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу № 20240205/1 від 05.02.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» отримало право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 686241 від 01.04.2020. Загальна сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становить 19680,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 6000,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом 13680,00 грн (а.с. 32).

З розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку), складеного ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 686241 від 01.04.2020 станом на 21.02.2025 становить 23049,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 6000,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом 13680,00 грн; інфляційне збільшення 3369,16 грн (а.с. 34).

Повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, та досудову вимогу ТОВ Фінансова компанія «Артеміда-Ф» було направлено відповідачу ОСОБА_1 шляхом направлення на адресу реєстрації відповідача АДРЕСА_1 ( а.с. 34-35).

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Щодо укладення кредитного договору.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч .1 ст. 3 ЦК України).

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 95 Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом ст. 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.04.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 686241 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу, який було підписано з використанням електронного підпису.

Сума кредиту складає 600,00 грн. Згідно умов п. 1.3. договору строк кредиту 30 днів. Відповідно до п. 1.4.2 договору, стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови які зазначені п. 1.4.1. договору для застосування зниженої процентної ставки. Відповідно до п. 2.1. договору, кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 . Згідно з п. 3.1. договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п 9.11. сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.3 договору, чи подовженого відповідно до Розділу 4 розділу, цього договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими то та коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів за понадстрокове користування грошовими коштами здійснюється в момент сплати.

Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.02.2024, згідно якої 01.04.2020 о 10.14 год. було успішно перераховано кошти на суму 6036 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 52166579, призначення платежу: зарахування 6000 грн на картку НОМЕР_1 .

Додатковими договорами від 30.04.2020, 01.06.2020, 05.07.2020, строк користування кредитом продовжувався до 05.08.2020.

З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписала його електронним підписом, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Отже, відповідач ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Лінеура Україна» електронний договір, та підписала такий у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

При цьому стороною відповідача не оспорються обставини щодо укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів за договором.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованості за кредитним договором № 686241 від 01.04.2020.

Щодо переходу прав вимоги за кредитним договором.

Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Як встановлено судом, 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «Сіроко Фінанс», як фактором, було укладено договір факторингу № 015-220221, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі прав вимог.

Згідно Витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021, ТОВ «Сіроко Фінанс» отримало право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 686241 від 01.04.2020. Загальна сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становить 19680,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 6000,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом 13680,00 грн.

05.02.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», як фактором, було укладено договір факторингу № 20240205/1, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі прав вимог.

Згідно Витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу № 20240205/1 від 05.02.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» отримало право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 686241 від 01.04.2020. Загальна сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становить 19680,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 6000,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом 13680,00 грн.

Згідно долучених до справи договорів факторингу № 015-220221 від 22.02.2021, та № 20240205/1 від 05.02.2024, за якими відступлено право вимоги боргу ОСОБА_1 за кредитним договором, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що стороною відповідача не спростовано.

Вказані договори факторингу є чинними, оскільки їх дійсність ніким не оспорено, а тому вони підлягають виконанню.

При цьому стороною відповідача не оспорються обставини щодо переходу до відповідача прав вимоги за кредитним договором.

З огляду на викладені вимоги закону та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 686241 від 01.04.2020.

Щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором.

Згідно розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, вбачається що відповідач заборгованість за договором позики не погашала, внаслідок чого станом на 21.02.2025 у неї утворилась заборгованість у розмірі 23049,16 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 6000,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом 13680,00 грн; інфляційне збільшення 3369,16 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 6000 грн, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем. В добровільному порядку відповідач отримані у кредит кошти в сумі 6000 грн на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не повернула, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь кредитора ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6000,00 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 13670 грн, то суд враховує висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі №444/9519/12, та від 04.07.2018 в справі № 310/11534/13, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, у кредитному договорі № 686241 від 01.04.2020 сторони, діючи відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом, що передбачено розд. 1 договору.

Окрім цього сторонами було погоджено строк дії договору. Відповідно до п. 1.3 договору строк договору 30 днів. Додатковими договорами від 30.04.2020, 01.06.2020, 05.07.2020, строк користування кредитом продовжувався до 05.08.2020.

При цьому, п. 3.1. нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто, метод «факт/факт».

Із розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося в період з 01.04.2020 по 05.08.2020 (120 днів), тобто в межах строку, передбаченого договором.

А тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь кредитора ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 13680,00 грн.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те що, обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача залишок заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 13680,00 грн, однак жодного розрахунку цієї заборгованості не надає, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, а сааме із розрахунку, що наданий стороною позивача, проценти за користування кредитом позивачем нараховувалися у період із 01.04.2020 по 05.08.2020 за ставкою 1,90%, що повністю відповідає погодженим сторонами умовам договору № 686241 від 01.04.2020, а саме: умовам п. 3.1. та п. 9.11 кредитного договору. Заборгованість по строкових відсотках за договором позики за користування позичальником кредитними коштами розраховувалась за формулою: 6000,00 х 1.9% х 120 = 13680,00 грн.

Умови договору № 686241 про надання коштів на умовах споживчого кредиту стороною відповідача не оскаржувалися, укладений договір недійсним у судовому порядку не визнавався. Розрахунок заборгованості, який наданий позивачем, не спростований стороною відповідача та не надано власного контррозрахунку заборгованості за процентами за користуванням кредитом.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційного збільшення в сумі 3369,16 грн, суд зазначає, що позивачем розрахована сума інфляційного збільшення (ч. 2 ст. 625 ЦК України) наступним чином: ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ : 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період IIc (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.17119713.

Інфляційне збільшення = Основна сума боргу х ІІС - Основна сума боргу. Основна сума заборгованості за Договором позики: 19680,00 грн (сума заборгованості по тілу кредиту та відсотках). Період нарахування інфляційних витрат: Дата виникнення простроченої заборгованості - 01.04.2020. Кінцева дата нарахування інфляційних витрати 21.02.2022. Інфляційні витрати: Останній період (01/05/2020 - 21/02/2022) Інфляційне збільшення: 19680,00 x 1.17119713 - 19680,00 = 3369,16 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2024 між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу № 20240205/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», включно і до ОСОБА_1 за договором № 686241 від 01.04.2020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

За таких обставин суд погоджується з доводами сторони відповідача та приходить до висновку про безпідтавсність нарахування позивачем інфляційних витрат за період 01/05/2020 - 21/02/2022, що передував даті укладення ними договору факторингу та отримання права грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», включно і до ОСОБА_1 за договором № 686241 від 01.04.2020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованості за кредитним договором № 686241 від 01.04.2020 в розмірі 19680,00 грн, з яких: 6000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 13680,00 грн заборгованість по процентам за користування кредитом. Вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційного збільшення в сумі 3369,16 грн задоволенню не підлягає.

Щодо заяви представника позивача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до п. 19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє на даний час.

Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Як вбачається із позовної заяви, п.1.2. договору № 686241 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.04.2020, та додаткових договорів від 30.04.2020, від 01.06.2020, та від 05.07.2020, дата повернення позики та сплати нарахованих процентів: 05.08.2020. Відповідно строк позовної давності почав перебігати із 06.08.2020.

Оскільки 24.02.2022 в Україні введено режим воєнного стану, відповідно з 24.02.2022 і до закінчення воєнного стану даний строк не зараховується при обчисленні позовної давності.

Позовна заява ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики, подана в суд через систему Електронний суд 27.02.2025. Тому строк в межах з 24.02.2022 і по 27.02.2025 відповідно не зараховується при обчисленні позовної давності.

Таким чином, заява представника відповідача про застосування строку позовної давності не відповідає вимога закону, та відповідно не підлягає до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат:

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду даної позовної заяви, позивачем згідно вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн згідно платіжної інструкції № 1138 від 26.02.2025 (а.с. 8).

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (19680,00 грн, що становить 85,38% від ціни позову 23049,16 грн). Тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2068,25 грн (85,38% сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на правову допомогу у суді представником позивача були надані: копія договору про надання правової допомоги № 202502211.1 від 21.02.2025, орієнтовний розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 за договором № 686241 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.04.2021 (а.с. 36-38).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається зі змісту п. 4.2 договору про надання правової допомоги № 202502211.1 від 21.02.2025, у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), або у разі оплати боржником суми заборгованості на стадії судового розгляду справи, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду в розмірі 7000,00 грн. У наданому стороною позивача орієнтовному розрахунку суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 за договором № 686241 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.04.2021 зазанчено, що сума витрат на правничу допомогу адвоката, яку очікує понести позивач, складає 7000,00 грн.

Разом з тим узгодженими сторонами умовами договору про надання правової допомоги У 202502211.1 від 21.02.2025, а саме: п. 4.5 договору передбачено, що за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін (сторонами).

При цьому до суду такий доказ (акт) стороною позивача не подавався. Окрім того в матеріалах справи відсутні інші докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді, а тому у відшкодуванні цих витрат необхідно відмовити.

Висновки суду:

Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» підлягають частковому задоволенню, та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» підлягає стягненню заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 686241 від 01.04.2020 в сумі 19680,00 грн, яка складається із: 6000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 13680,00 грн заборгованість по процентам за користування кредитом. У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» інфляційного збільшення в сумі 3369,16 грн, необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зокрема: 2068,25 грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн, необхідно відмовити.

На підставі ст.ст. 3, 6, 512, 514, 516-517, 519, 526, 625-629, 1055, 1077, 1078, п. 19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», керуючись ст.ст. 4, 19, 76, 81, 95, 133, 137, 141, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф», , місцезнаходження: 79013, м. Львів, вул. С.Бандери, буд. 87, оф. 54 заборгованість за кредитним договором № 686241 від 01.04.2020 в сумі 19680,00 грн (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят гривень), яка складається із: 6000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 13680,00 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» інфляційного збільшення в сумі 3369,16 грн відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф», , місцезнаходження: 79013, м. Львів, вул. С.Бандери, буд. 87, оф. 54 2068,25 грн (дві тисячі шістдесят вісім гривень двадцять п`ять копійок) сплаченого судового збору.

У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф», , місцезнаходження: вул. С.Бандери, буд. 87, оф. 54, м. Львів, 79013.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 26.05.2025.

Суддя Міськевич О.Я.