справа № 274/6954/24
провадження № 2/0274/240/25
Рішення

Іменем України

26.05.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представника позивача Антонюк О.М., відповідача, представника відповідача ОСОБА_1 розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків -

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_4 , інтереси якої представляє адвокат Антонюк О.М., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , згідно якого просить стягнути з відповідача суму завданої майнової шкоди, що складає 42785 грн 40 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, які їй завдано в зв`язку з пошкодженням її транспортного засобу відповідачем.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) та ОСОБА_3 (виконавець), було укладено Цивільно-правовий договір №1 від 17 жовтня 2023 року. Відповідно до вищевказаного договору, ОСОБА_3 зобов`язався надати послуги в обсязі і на умовах передбачених договором, а ФОП ОСОБА_2 зобов`язувався прийняти та оплатити послуги, перелік яких визначався Актом приймання-передачі. Строк надання послуг (дії договору) визначався з 18.10.2023 року до 30.11.2023 року.

На виконання умов договору замовник надав виконавцеві наступні транспортні засоби у справному стані: DAF 95 XF 380 вантажний силовий тягач Е, державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - автомобіль), KOGEL SN 24, загальний напівпричіп Н-ІІР - бортовий - Е, державний номерний знак НОМЕР_2 (далі - напівпричіп). Виконавець, відповідно умов договору: зобов`язувався перевезти певний вантаж за маршрутом, зазначеним у Акті приймання-передачі послуг; по закінченню терміну дії договору повернути автомобіль та напівпричіп у справному стані з урахуванням нормального зношування; повідомити замовника про всі технічні несправності, виявлені під час користування автомобілем та напівпричепом; повернути автомобіль та напівпричіп за вказаною адресою.

27.10.2023 року виконавцем було залишено автомобіль та напівпричіп у визначеному місці без повідомлення будь-яких відомостей, щодо залишення авто, його технічних несправностей, можливості подальшої співпраці чи її припинення.

30.10.2023 року Актом огляду транспортного засобу, автомобіль та напівпричіп, що були надані ОСОБА_3 для виконання умов договору, було виявлено пошкодження - деформацію рами, що не відноситься до категорії «нормального зношування». Відповідача викликали для огляду та встановлення причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням і способом його отримання. Після тривалих прохань з`явитись, ОСОБА_3 особисто пересвідчився у деформації рами, визнав вину. Відповідачу пропонувалось відремонтувати автомобіль, оскільки він порушив умови договору та, отримавши справний транспортний засіб, при керуванні ним спричинив порушення техніки безпеки та керування, створивши умови для деформації рами. Також пропонувалось відшкодувати в грошовому еквіваленті завдану шкоду.

Відповідач до цього часу не вчинив жодних дій по ремонту чи відшкодуванню витрат для приведення автомобіля у справний стан, виконавши обов`язок, передбачений підписаним ним договором.

Висновком суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вартість завданої матеріальної шкоди складає - 42785,40 грн.

Письмовою претензією-пропозицією відповідачу пропонувалось добровільно відшкодувати вартість завданої матеріальної шкоди, однак відповідач проігнорував таку пропозицію, чим змусив позивача звертатись до суду з даним позовом.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.08.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с.33).

21.10.204 відповідачем подано відзив на позовна заяву, в якому останній не погоджується із позовними вимогами, просить відмовити в їх задоволенні. В якості заперечень вказує на те, що дійсно, згідно цивільно-правового договору №1 про надання послуг від 17.10.2023 позивач передала йому у використання автомобіль DAF 95 XF 380 вантажний силовий тягач Е, державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - автомобіль), KOGEL SN 24, загальний напівпричіп Н-ІІР - бортовий - Е, державний номерний знак НОМЕР_2 (далі - напівпричіп). Проте, згідно умов зазначеного договору, він не є найманим працівником, а лише виконавцем замовлення позивачки на належному позивачці транспортному засобі. Вважає, що аргументи представника позивачки стосовно відшкодування ним шкоди як найманим працівником, із посиланням на приписи КЗпП України, не можуть бути прийняті судом, як правові підстави для відшкодування шкоди. Повністю заперечує свою вину у заподіянні шкоди автомобілю позивачки. Вказує, що при передачі йому автомобіля та при його поверненні власнику акти технічного стану транспортного засобу не складалися. Оскільки в процесі виконання договору у сторін виникли непорозуміння відносно оплати його послуг, то 27.10.2023 прибувши з рейсу він залишив автомобіль із завантаженим причепом у визначеному позивачкою місті для розгрузки, відрахувавши, із отриманих ним за доставлений товар грошей, належні йому кошти в рахунок оплати послуг. Решту грошей повернув позивачці. Автомобіль було залишено ним на охоронюваній площадці, яку використовує позивачка для стоянки її автомобілів, на якій ведеться цілодобове спостереження. Категорично заперечує наявність своєї вини у пошкодженні автомобіля, вказуючи, що жодних доказів його вини у пошкодженні автомобіля позивачкою не надано (а.с.42-44).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.01.2025 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті (а.с.80).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові, просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що трудовий договір між позивачкою та відповідачем не укладався, договір про повну матеріальну відповідальність також не укладався. Позивачка до страхової компанії не зверталася. Страхування водія перед рейсом не проводилося. Огляд автомобіля за участю спеціаліста відбувся 02 лютого 2024 року. 02.02.2024 року автомобіль вже був розчеплений. Після повернення відповідача з рейсу Акт прийому - передачі транспортного засобу не складався. Зарплата водію була виплачена повністю, оскільки він визнавав вину. На даний час автомобіль відремонтовано, він використовується. Відповідача в телефонному режимі запрошували на огляд автомобіля.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених в відзиві на позов. Додатково суду пояснив, що коли він повернувся з рейсу о 02-00 год він поставив автомобіль під відеокамеру. В понеділок до нього приїхав власник за грошима, він відрахував свою заробітну плату і віддав йому кошти. З 14.11.2023 року він працював вже в Житомирі. В грудні 2023 року йому зателефонував механік ОСОБА_7 і повідомив, що потрібно приїхати та подивитися пошкодження автомобіля. В січні 2024 року він їздив з дружиною на огляд автомобіля і пошкодження на ньому, автомобіль вже стояв в іншому місці, без причепа, на іншій стоянці. Йому сказали, що він зламав автомобіль, він заперечував, йому погрожували, переслідували. Він ніколи не визнавав вину в тому що пошкодив автомобіль, він залишив автомобіль в технічно справному стані.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили:

Свідок ОСОБА_8 ( чоловік позивачки) пояснив, що на підприємство потрібен був водій і вони дали оголошення по якому відповідач зателефонував. Відповідач приїхав, оглянув автомобіль, автомобіль був цілий, без пошкоджень. 17.10.2023 року був укладений договір між позивачкою та відповідачем. 17.10.2023 року автомобіль пройшов ТО. Потім відповідач їздив до Калуша, в Олександрівку. Повернувшись з рейсу він залишив автомобіль і повідомив менеджера, що більше не буде працювати. В автомобілі було відірвано крило, лежало в салоні. Вони почали оглядати автомобіль і виявили, що « рама була розірвана». Він дійсно 30.10.2023 року їздив до відповідача та забирав в нього кошти, які він привіз з рейсу, він не повідомляв його про те, що автомобіль має пошкодження, оскільки думав, що відповідач вийде на роботу і вони цю проблему вирішать. Він звертався до поліції, але йому порадили звертатися до суду. Він їздив до відповідача додому, розмовляв з його дружиною. Відповідач приїздив з дружиною, оглянули автомобіль , він визнав при дружині, що це він пошкодив автомобіль. До страхової компанії вони не зверталися. Коли він переставляв автомобіль, він особисто відчіпляв причеп. Ремонт автомобіля відбувся через місяці. Додатково пояснив, що він не пам`ятає чи передавався відповідачу автомобіль по Акту прийому передачі транспортного засобу. До експерта вони звернулися в лютому 2024 року , огляд автомобіля проводився 02.02.2024 року.

Свідок ОСОБА_9 ( менеджер) суду пояснив, що відповідач працював на підприємстві в жовтні чи листопаді і потім повідомив, що далі не буде працювати. Після повернення відповідача з рейсу оглянув автомобіль і в салоні побачив лежала частина крила, яка була поламана, він хотів його поставити на місце, але не зміг, оскільки заднє кріплення було зміщене, рама була зміщена. Він зателефонував власнику і повідомив його про даний випадок. Відповідач працював 1-2 тижня, він особисто йому передав автомобіль, разом їздили на ТО. Акт прийому передачі транспортного засобу не складався. З 30.10.2023 по 02.02.2024 автомобіль стояв на території підприємства. Про те, чи під час рейсу автомобіль потрапляв в ДТП йому невідомо. Вказав, що відповідач повернувся з рейсу в п`ятницю або суботу, залишив автомобіль на території підприємства. На його думку пошкодження сталося через те, що автомобіль витягували. Автомобіль вже відремонтували.

Свідок ОСОБА_10 ( дружина відповідача) суду пояснила, що її чоловік влаштувався водієм на роботу в с. Осикове. Поїздив 8 днів і повідомив, що не буде там більше працювати. Він з рейсу приїхав в п`ятницю, а власник приїхав до них в понеділок , відповідач вийшов до нього, вони поговорили 5-10 хвилин, він повернувся і повідомив, що все добре. Через 2 тижні прийшло смс повідомлення і фото, що він зламав автомобіль. Потім ще через 2 тижні телефонував ОСОБА_8 до її чоловіка, потім до неї, і приїздив особисто один раз, двічі з ОСОБА_11 ( їх працівником) , він кричав, вимагав, щоб її чоловік відремонтував автомобіль. Вони їздили оглянути автомобіль. Автомобіль стояв без причепа, було видно що зігнута рама. ОСОБА_8 кричав до неї, що винуватий її чоловік. Вказала, що з чоловіком у неї довірливі відносини, якби щось сталося в дорозі з автомобілем він би її повідомив. Всі доказували, що автомобіль поламав її чоловік, він не говорив жодного разу, що це він зробив, заперечував. При ній чоловік не визнавав вину у скоєному і при ОСОБА_8 він також не визнавав вину. Зазначила, що до відповідальності за ДТП її чоловік не притягувався, жодних повісток, постанов суду вони не отримували.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, 17.10.2023 між ФОП ОСОБА_2 (замовник) та ОСОБА_3 (виконавець) було укладено цивільно-правовий договір №1, згідно умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах передбачених цим договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги, перелік яких визначений цим договором (а.с. 11).

Згідно п.1.3. договору факт надання відповідних послуг з боку виконавця буде засвідчуватися Актом приймання-передачі наданих послуг.

Згідно п.1.4 договору Акт приймання-передачі наданих послуг підписується сторонами після надання послуг та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 1.6 договору строк надання послуг з 18.10.2023 до 30.11.2023 включно.

Згідно п.1.6. договору замовник надає виконавцеві для виконання умов цього договору наступні транспортні засоби: DAF 95 XF 380 вантажний силовий тягач Е, державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - автомобіль), KOGEL SN 24, загальний напівпричіп Н-ІІР - бортовий - Е, державний номерний знак НОМЕР_2 (далі-напівпричіп).

Як зазначає позивач, Актом приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2023 було засвідчено виконання та приймання послуг, згідно якого виконавцем були надані послуги: 1.Перевезення: АДРЕСА_1 (кількість - 2, ціна: 500 грн, 1000 грн); 2. перевезення: Кіровоградська обл., Олександрівський р-н, смт.Олександрівка -Житомирська обл., м.Бердичів (кількість - 1, ціна: 400 грн). Акт приймання-передачі наданих послуг підписано замовником ОСОБА_2 підпис виконавця Давидова С.В. відсутній (а.с.12).

Згідно платіжної відомості №1 за грудень 2023, на підставі Акту приймання-передачі послуг від 30.11.2023 ОСОБА_3 виплачено 1400 грн (а.с.13).

На підтвердження виконання сторонами умов цивільно-правового договору №1 від 17.10.2023 позивачем надано товарно-транспортні накладні №6 від 18.10.2023, №7 від 19.10.2023 №8 від 24.10.2023 та №271023 від 22.10.2023 (а.с.14-18).

В судовому засіданні представником позивача наголошено на тому, що 27.10.2023 відповідачем було залишено автомобіль та напівпричіп у визначеному сторонами місці без повідомлення будь-яких відомостей про цю обставину, наявність технічних несправностей транспортного засобу, припинення подальшої співпраці.

30.10.2023 Актом огляду транспортного засобу позивачем було зафіксовано в автомобілі та напівпричепі, що були передані ОСОБА_3 , пошкодження - деформацію рами, що не відноситься до категорії "нормального зношування" ( а.с.71).

Згідно Звіту №13/02 про встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля DAF 95 XF 380 вантажний силовий тягач Е, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , виконаного ФОП ОСОБА_5 від 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля DAF 95 XF 380 вантажний силовий тягач Е, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 42785,40 грн (а.с.61-72).

08.05.2024 представником позивача на адресу відповідача ОСОБА_3 спрямовано претензію-пропозицію про добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди в досудовому порядку. Проте спір між сторонами врегульовано не було (а.с.20-22).

Частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою-підприємцем (далі ФОП), за якою:

- працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові,

- власник підприємства або уповноважений ним орган чи ФОП зобов`язується виплачувати працівникові зарплату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівника приймають на роботу (посаду) для виконання певної роботи за конкретною кваліфікацією, професією, посадою з підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку. Прийняття на роботу здійснюється відповідно до штатного розпису підприємства, установи чи організації - працівника приймають на роботу (посаду), яка включена до штату роботодавця, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені законодавством про працю гарантії та компенсації.

В окремих випадках робота може виконуватися не за трудовим договором, а на іншій юридичній підставі. Зокрема, можливе виконання роботи за договорами цивільно-правового характеру.

Виходячи зі змісту норм статті 626 Цивільного кодексу України, цивільно-правовим договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється. Тобто, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт.

Незважаючи на деякі спільні риси цивільно-правових договорів та трудового договору, вони є різними, оскільки, перш за все, підпадають під сферу дії різних законодавчих актів. Так відносини між замовником і виконавцем за трудовим договором регулюються КЗпП України, на нього поширюється дія Закону України «Про охорону праці» та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти з охорони праці. При укладанні цивільно-правової угоди (договору) на сторін (замовника та виконавця) поширюються норми цивільного законодавства України.

Таким чином, цивільно-правовим договором передбачено, що виконавець виконує роботи або надає послуги, на свій страх і ризик, а це означає, що про своє життя і здоров`я він повинен піклуватися самостійно. Законодавство не вимагає проведення замовником процедур з питань охорони праці з виконавцем.

При роботі за цивільно-правовим договором процес праці виконавця не регламентується. Виконавець сам організовує свою роботу, визначає час початку й закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи та її тривалість на свій розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку замовника.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, твердження представника позивачки про те, що цивільно-договір №1 від 17.10.2023 укладений між сторонами має ознаки трудового договору є необґрунтованими, оскільки оплата за договором здійснювалася за результат виконаної роботи (наданих послуг) на підставі актів прийому наданих послуг (робіт); за договором виконавець виконував роботу самостійно організовував виконання роботи, тобто не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 468/477/18 (провадження №61-22780св19) для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювана шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17.

Для настання деліктної відповідальності за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Верховний Суд звернув увагу на те, що, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якого пред`явлено позов (постанова від 10.06.2019 року в справі № 591/5118/14-ц).

Суд констатує, що поданими позивачкою та її представником доказами, в тому числі наданими запереченнями відповідача свідчать про відсутність доказів протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ними та отриманими пошкодженнями автомобіля.

Матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідачем, як виконавцем цивільно-правового договору №1 від 17.10.2023 завдано шкоду майну позивача, а саме транспортному засобу DAF 95 XF 380 вантажний силовий тягач Е, державний номерний знак НОМЕР_1 , тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями ч. 3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19), зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди».

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи.

В позовній заяві не доведено причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювана шкоди й вини останнього. З огляду на це, у стягненні моральної шкоди позивачці слід також відмовити.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин 1 - 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5, 8 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представником відповідача ОСОБА_1 26.05.2025 року подано заяву про стягнення судових витрат з позивачки на користь відповідача в сумі 8500 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді представником відповідача надано наступні документи : договір про надання правової допомоги від 25.11.2024 року, Акт здавання - приймання послуг за надану правову допомогу від 21.05.2025 року, квитанція до прибуткового касового ордеру № 1 від 25.08.2025 року на суму 8500,00 грн.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків відмовлено в повному обсязі, наявні підстави для стягнення з позивачки на користь відповідача 8500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст 12-13,76-81,89, 133,137,141, 258,263-265,354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків - відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації : АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( РНОКК НОМЕР_4 , адреса реєстрації : АДРЕСА_3 ) понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04 червня 2025 року

Суддя Т.М. Вдовиченко