Справа № 212/3136/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив таке.

До суду звернулась представник позивача Киричук Г. М. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд справи на 14.04.2025, а потім на 16.05.2025 року.

В усі судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Представник позивача у позовній заяві просила проводити розгляд справи за відсутності позивача.

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором № 401 від 24.01.2020, кредитним договором № 5 від 16.03.2021, кредитним договором № від 15.09.2021 на загальну суму 120 410,00 грн та судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Позов обґрунтував таким. 24 січня 2020 року між позивачем АТ «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 401, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 гривень. Також 16 березня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір № 5 та видано кредит у сумі 20 998 гривень. Та окрім цього, 15 вересня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір № та видано кредит у сумі 20 000 гривень. Вказав, що позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі, однак відповідачем в порушення умов Договорів зобов`язання належним чином не виконані, у зв`язку з чим, станом на 10 січня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 401 становить 84 661,01 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 49 686,84 гривень, заборгованості по процентам 34 974,17 гривень; заборгованість відповідача за кредитним договором № 5 становить 11 001,36 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 10 999,30 гривень, заборгованості по процентам 2,06 гривень; заборгованість відповідача за кредитним договором № становить 24 747,63 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 15 177,01 гривень, заборгованості по процентам 2,62 гривень, заборгованість за комісією 9 568,00 гривень, а в загальному розмірі за трьома кредитами 120 410,00 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору. Відповідач не здійснив заходів для погашення існуючої заборгованості.

Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Суд встановив, що 24.01.2020 року між позивачем АТ «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 401 на підставі Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 9 зворот), відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу поточний рахунок НОМЕР_1 , надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15 000 гривень на строк 12 місяців під 47,88% річних. Договір (Заяву) підписано відповідачем ОСОБА_1 власноруч, а також підписано паспорт споживчого кредиту, який містить аналогічні зазначеним у Заяві умови (а. с. 10).

13 березня 2021 року ОСОБА_1 підписав Заяву про надання йому споживчого кредиту в сумі 20 998 грн строком на 24 міс з метою оплати товару вартістю 20 499 грн та комісії 499 грн шляхом переказу коштів банком на реквізити підприємства-продавця - ТОВ «Комфі Трейд» на рахунок НОМЕР_2 (п. 11 Заяви, а. с. 13).

15.09.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір на підставі Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 7-9), відповідно до умов якого позивач зобов`язався видати відповідачу кредит на загальні споживчі цілі в сумі 20 000 грн строком на 24 місяці під 0,01% річних шляхом банківського переказу на рахунок відповідача НОМЕР_3 (п. 8 а. с. 7; договір підписано електронним підписом).

На підставі зазначених документів суд дійшов висновку про укладення відповідачем усіх трьох кредитних договорів, про які заявив позивач.

На підтвердження обставини збільшення кредитного ліміту до 50 000 грн за кредитним договором від 24.01.2020 позивач надав довідку, підписантом якої зазначений ОСОБА_2 (а. с. 40). Однак зазначена довідка ним не підписана. Вона підписана електронним підписом представника за довіреністю адвокатом Киричук Г. М. під час пред`явлення позову Згідно з Довіреністю від 13.02.2024 (а. с. 62) адвокату надано право підписувати від імені банку (тобто позивача) розрахунки заборгованості, інші заяви, які є процесуальними: щодо внутрішніх документів позивача у довіреності не зазначено. З огляду на це суд оцінює таку довідку як недопустимий доказ, оскільки він не містить підпису уповноваженої особи.

Отже, суду доведено, що кредитний договір від 24.01.2020 відповідач уклав лише в межах кредитного ліміту в розмірі 15 000 грн, а обставина збільшення кредитного ліміту (на підставі чого та чим підтверджується) понад цієї суми позивачем не доведена.

На підтвердження обставини перерахування і користування коштами позивач надав виписки з рахунків відповідача, підписантом яких зазначений ОСОБА_2 (а. с. 49-61). Однак зазначені виписки ним не підписані. Вони підписані електронним підписом представника за довіреністю адвокатом Киричук Г. М. під час пред`явлення позову. Згідно з Довіреністю від 13.02.2024 (а. с. 62) адвокату надано право підписувати від імені банку (тобто позивача) розрахунки заборгованості, інші заяви, які є процесуальними: щодо внутрішніх документів позивача у довіреності не зазначено. З огляду на це суд також оцінює такі виписки як недопустимі докази, оскільки вони не містять підпису уповноваженої особи.

На підтвердження обставини перерахування кредитних коштів за кредитним договором від 13.03.2021 в сумі 20 998 грн позивач надав платіжну інструкцію від 13.03.2021 (а. с. 41 зворот). Суд, оцінюючи її, враховує таке. У ній платником та отримувачем коштів зазначений сам ОСОБА_1 . Згідно з дослідженим судом кредитним договором від 13.03.2021 він був укладений з метою оплати товару вартістю 20 499 грн та комісії 499 грн шляхом переказу коштів банком на реквізити підприємства-продавця - ТОВ «Комфі Трейд» на рахунок НОМЕР_2 (п. 11 Заяви, а. с. 13). Отже, на підтвердження перерахування коштів позивач мав надати доказ перерахування коштів саме на зазначений рахунок підприємства-продавця. Номери рахунків у дослідженій платіжній інструкції відрізняються від зазначеного у самому договорі (Заяві, а. с. 13). Відповідно, суд оцінює надану позивачем платіжну інструкцію як неналежний доказ та за таких умов вважає обставину надання відповідачу кредитних коштів за кредитним договором від 13.03.2021 недоведеною позивачем.

На підтвердження обставини перерахування кредитних коштів за кредитним договором від 15.09.2021 в сумі 20 000 грн позивач надав платіжну інструкцію від 15.09.2021 (а. с. 41). Суд оцінюючи її, враховує таке. У ній платником та отримувачем коштів зазначений сам ОСОБА_1 . Згідно з дослідженим судом кредитним договором від 15.09.2021 позивач зобов`язався видати відповідачу кредит на загальні споживчі цілі в сумі 20 000 грн шляхом банківського переказу на рахунок відповідача НОМЕР_3 . Отже, на підтвердження перерахування коштів позивач мав надати доказ перерахування коштів саме на зазначений рахунок відповідача. Номери рахунків у дослідженій платіжній інструкції відрізняються від зазначеного у самому договорі (Заяві, а. с. 7-9). Відповідно, суд оцінює надану позивачем платіжну інструкцію як неналежний доказ та за таких умов вважає обставину надання відповідачу кредитних коштів за кредитним договором від 15.09.2021 недоведеною позивачем.

Матеріали справи містять Розрахунки заявленої позивачем заборгованості по кредитним договорам, укладеним з відповідачем (а. с. 42 - 48). Суд оцінює їх як аналітичні документи банку, складені в односторонньому порядку, тому вони не є безспірними доказами обставин видачі кредитів та наявності боргу.

Суд вважає, що обставина заборгованості може підтверджуватися лише первинними документами або зведеними обліковими документами, складеними на основі первинних. Саме такі документи є підставою для бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Такими зведеними обліковими документами можуть бути, серед іншого, виписки з рахунку.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виписки, надані позивачем на підтвердження обставин отримання та користування кредитними коштами за усіма кредитними договорами, не відповідають зазначеним вимогам (зокрема, відсутній підпис відповідальної особи - начальника Управління стягнення проблемних активів департаменту стягнення кредитів ОСОБА_2 ).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставин отримання кредитних коштів та користування ними, тягар доведення цих обставин покладається на позивача. Позивач на підтвердження обставин кредитування за усіма кредитними договорами належних та допустимих доказів, достатніх у своїй сукупності, не надав. Виписки з рахунків суд оцінив як недопустимі докази. Платіжні інструкції суд оцінив як неналежні докази. Розрахунки заборгованості самі по собі не підтверджують обставин перерахування кредитних коштів, користування кредитними коштами.

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставин отримання відповідачем від позивача кредитних коштів за усіма кредитними договорами, користування такими коштами. Оскільки ці обставини не доведені (отже, не встановлені судом), не доведена підстава для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними, комісії тощо. У зв`язку з цим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладається на самого позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», код 14282829, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 27 травня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець