провадження № 22-ц/824/8358/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Голосіївського районного суду міста Києва звернулася представниця АТ «ПУМБ» - Киричук Г.М. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій просила суд:

стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість у сумі 87 471,73 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 24 листопада 2017 року між сторонами було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого відповідач отримала кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 17 000,00 грн, який було збільшено до 49 900,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання згідно з договором у повному обсязі.

Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01 лютого 2024 року складає 87 471,73 грн, з яких 49 865,19 грн - заборгованість за кредитом та 37 606,54 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом. Банком позичальнику направлено письмову вимогу про сплату заборгованості, однак у добровільному порядку позичальник відмовляється від погашення боргу, тому позивач звернувся до суду.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 87 471,73 грн та 2 422,40 грн судового збору.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 06 січня 2025 року засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Зазначає, що в силу положень пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які є чинними з 31 січня 2024 року, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Позивач звернувся до суду з позовом 27 червня 2024 року, тобто після зупинення перебігу строку позовної давності, посилавшись на попередню, нечинну редакцію пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Заявити про застосування наслідків спливу строків позовної давності у суді першої інстанції ОСОБА_1 можливості не мала, оскільки не знала про відкриття судового провадження, повідомлення про яке не отримувала.

Зазначила, що відповідно до Розділу 7 Паспорту споживчого кредиту, вся інформація стосовно умов надання кредиту була чинною та актуальною до 22 листопада 2017 року. Тобто 23 листопада 2017 року, в день підписання відповідачкою Заяви №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, інформація викладена у Паспорті щодо умови надання кредиту втратила актуальність.

Окрім того, Паспорт споживчого кредиту та Заява на приєднання Кредитодавцем не підписані.

Договір про споживчий кредит між сторонами не укладався, тим паче за умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивач відповідачку не ознайомлював.

Отримані у 2017 році кредитні кошти у розмірі 17 000,00 грн відповідачка повернула вчасно з урахуванням всіх відсотків за користування кредитними коштами. Після повного розрахунку за вищевказаною сумою кредиту, за іншим кредитом до позивача не зверталася і збільшення ліміту не просила.

У заяві на приєднання, яка підписана ОСОБА_1 23 листопада 2017 року, процентна ставка не зазначена, розрахунковий день (платіжна дата) - 30 число місяця, якого саме місяця та відповідно року не зазначено.

Також, начебто укладений між сторонами договір від 23 листопада 2017 року у вигляді Заяви на приєднання, не має підпису Кредитодавця, не містить строку повернення кредиту та інших істотних умов користування кредитом.

Крім виписки по рахунку відповідачки позивач надав суду копію Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції яка діє з 10 червня 2017 року) з додатками, в яких містяться, у тому числі Умови надання та обслуговування овердрафту та кредитних карток.

Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 вказала, що позивач не надав суду жодних підтверджень, що саме з долученими до позовної заяви Умовами надання та обслуговування овердрафту та кредитних карток, які вказані у Публічній пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідачку було ознайомлено, і що саме з цими Умовами вона погодилася, підписуючи Заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Однак, з огляду на розрахунок заборгованості та виписки, надані позивачем, останній не припиняв нарахування інших платежів (страховий платіж тощо), ще й застосував процентну ставку понад 49%, яка була встановлена у Паспорті споживчого кредиту і згідно розділу 4 Паспорту зазначена як фіксована.

Таким чином, вважає вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за користування кредитом №01 від 23 листопада 2017 року необґрунтованими.

Додатково вказала, що віднесена до 2 категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи на підтвердження чого надала копію відповідного посвідчення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги з додатками направлено до електронного кабінету Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та за даними Звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду доставлено 17 березня 2025 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача на адресу апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 листопада 2017 року між АТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого відповідачка отримала кредит на картковий рахунок № НОМЕР_1 у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 17 000,00 грн, який було збільшено до 49 900,00 грн, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 49,00% річних. Відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання згідно з договором у повному обсязі.

У Заяві на приєднання до Договору вказано, що клієнт підписанням цієї заяви підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом - ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» pumb.uа, в повному обсязі з урахуванням умов наданих усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги в тому, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладенням договору страхування, підписання заяви підтверджую свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах.

У розділі Заяви «Підтвердження та запевнення», зокрема зазначено, що Відповідачка, підписанням цієї Заяви надала підтвердження та запевнення що: вона ознайомлена із ДКБО, тарифами банку та цілком згодна з ними; всі умови ДКБО Відповідачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Крім того, 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 підписала «Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит». У Паспорті споживчого кредиту зазначено детальну інформацію про кредитодавця, суму кредиту, строк кредитування; мета отримання кредиту; спосіб та строк надання кредиту; розмір реальної річної процентної ставки та інші умови.

Умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено право банку змінювати клієнту кредитний ліміт.

Так, згідно пункту 4.3.6.4 частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого кредитного ліміту або закрити кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта шляхом направлення СМС-повідомлення на номер мобільного телефону. В СМС-повідомленні про зміну розміру кредитного ліміту банк повідомляє клієнту новий розмір кредитного ліміту. У разі незгоди клієнта із зміненим розміром кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19 Розділу ІІ цього договору клієнт протягом 30 календарних днів повинен звернутися до банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру кредитного ліміту та/або здійснив першу платіжну операцію після отримання вказаного СМС-повідомлення банку згода клієнта зі зміною умов договору вважається підтвердженою.

Банк, взяті на себе зобов`язання, виконав у повному обсязі, та перерахував відповідачці кредитні кошти.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором, позивач направив на адресу позичальнику письмову вимогу (повідомлення) про негайне погашення заборгованості по кредитному договору.

Розмір заборгованості відповідача, позивач підтверджує розрахунком заборгованості за кредитним договором №01, відповідно до якого сума заборгованості станом на 01 лютого 2024 року складає 87 471,73 грн., з яких 49 865,19 грн. - заборгованість за кредитом та 37 606,54 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо неналежного виконання відповідачкою зобов`язань та неспростування нею суми заборгованості перед позивачем та позовних вимог взагалі. Зокрема, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тих обставин, що на момент укладення кредитного договору відповідачка зверталася до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодившись зі всіма умовами такого договору.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції по суті вирішеного спору, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

За обставинами цієї справи ОСОБА_1 23 листопада 2017 року підписала заяву №01 на приєднання до ДКБО, чим беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb/ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговуване (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах.

Так, відповідачці на її прохання було встановлено кредитний ліміт у сумі 17 000,00 грн, який відповідно до Довідки про збільшення кредитного ліміту неодноразово збільшувався та станом на 26 травня 2023 року становив 49 900,00 грн. Розрахунковий день 30 число місяця. Платіжна дата 30 число місяця.

У Паспорті споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 23 листопада 2017 року, наведена наступна інформація щодо кредитування.

Строк дії кредитного ліміту 12 місяців. Зі спливом вказаного строку, дія Кредитного ліміту продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО. Розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки.

Стандартна процентна ставка за договором складає 49%, річна процентна ставка складає 59,59%.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 12 566,39 грн. Розрахунок здійснено за умови виникнення заборгованості у розмірі 10 000,00 грн та наступним її погашенням зі строком 12 місяців рівними платежами.

Отже, підписуючи заяву №01 на приєднання до ДКБО, а також Паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 була обізнана про розмір та порядок нарахування відсотків у разі використання встановленого по картці кредитного ліміту.

Крім того, у Паспорті споживчого кредиту, зазначено, що відповідачка підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних нею умов кредитування. Підтвердила отримання усіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не розуміла, що саме ці умови кредитування були нею погоджені. Більш того, встановлена у Паспорті споживчого кредитування фіксована відсоткова ставка у 49% була сталою протягом усього періоду кредитування, що не заперечується апелянткою та підтверджує сталість умов кредитування.

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту, АТ «ПУМБ» неодноразово збільшувало первісно встановлений ОСОБА_1 кредитний ліміт, однак остання не надала доказів на підтвердження того, що висловлювала свою незгоду зі зміною розміру кредитного ліміту. Навпаки, досліджений апеляційним судом розрахунок заборгованості станом на 01 лютого 2024 року підтверджує факт здійснення платіжних операцій по картці (у розумінні ДКБО - внесення або зняття готівки, здійснення розрахунків у безготівковій формі та ін.) після зміни розміру Кредитного ліміту, у період з січня 2018 року по лютий 2023 року. Відповідно факт повернення ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 17 000,00 грн, на що звертається увага в апеляційній скарзі, не спростовує факту користування нею кредитними коштами у більшому розмірі саме після збільшення кредитного ліміту.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру такої заборгованості у ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупності з іншими доказами свідчить про отримання та користування відповідачкою кредитними коштами, а факт погашення нею заборгованості за відсотками за користування кредитом свідчить про фактичне визнання нею як кредитних правовідносин між сторонами так і виниклої заборгованості.

Також колегія суддів вважає незастосовним до спірних правовідносин пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками. В той час як, відповідно до вказаного вище пункту, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вирішуючи заяву апелянтки про застосування строків позовної давності апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі №756/8056/19 зазначила, що за змістом ст. 267 ЦК сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку.

Суд визнає причини пропуску позовної давності поважними з ініціативи та за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів.

Водночас у ч.3 ст.267 ЦК установлені суб`єктивні межі застосування позовної давності - без заяви сторони у спорі позовна давність судом за власною ініціативою застосовуватись не може за жодних обставин.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц, у випадку, коли суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив заочне рішення, відповідач був вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач міг заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

За обставинами цієї справи апелянтка ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками суд направляв відповідачці на адресу її реєстрації: АДРЕСА_1 . Однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що у розумінні ч. 8 ст. 128 ЦПК України є неналежним повідомленням особи про розгляд справи щодо неї.

Більш того, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Розгляд цієї справи відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 09 липня 2024 року, призначено у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, що унеможливлює дотримання такої умови для ухвалення заочного рішення як неявка в судове засідання.

За сукупності встановлених обставин, суд апеляційної інстанції приймає до розгляду заяву відповідачки про застосування до позовних вимог наслідків спливу позовної давності на стадії апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення Банку до суду з позовом (червень 2024 року).

Зупинення перебігу позовної давності означає, що в період існування певних обставин позовна давність не обчислюється, від дня припинення цих обставин перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Переривання перебігу позовної давності означає, що при наявності певних обставин обчислення позовної давності переривається (припиняється), а після припинення цих обстав обчислення позовної давності відбувається з початку без врахування часу, що минув до переривання.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також до закінчення воєнного стану.

Оскільки Банк заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на підставі договору, укладеного між сторонами 23 листопада 2017 року, тобто після 12 березня 2017 року, строк позовної давності за позовними вимогами не пропущено.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 15 червня 1998 року, ОСОБА_1 є громадянкою, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році (категорія 2), у зв`язку з чим на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_2 на користь АТ «ПУМБ» 2 422,40 грн. судового збору.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог, однак здійснив розподіл судових витрат у справі з порушенням прав відповідачки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, за яким витрати АТ «ПУМБ» зі сплати судового збору за розгляд справи судом першої інстанції належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 141, 374, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року скасувати в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Компенсувати Акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні) 40 копійок за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністром України.

В іншій частині заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова