Справа № 214/5963/21
У Х В А Л А

про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

19 березня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.06.2023 року, ухваленому у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» задоволено, ухвалено стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 31 травня 2021 року у розмірі 36019 грн. 97 коп., інфляційні втрати у розмірі 5325 грн. 36 коп. та 3% річних у розмірі 2115 грн. 34 коп., а всього стягнути 43460 грн. 67 коп. , а також стягнути по 756 грн. 66 коп., з кожного відповідача окремо, в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Однак, відповідач ОСОБА_1 не погодилась з ухваленим рішенням та звернулась до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, в обґрунтування якої вказано, що вона не була повідомлена про хід розгляду справи, а тому не могла належним чином захистити свої права, позаяк вважає, що судом було не в повному обсязі з`ясовано усі обставини справи та не застосовано строк позовної давності.

Сторони у судове засідання надали письмові заяви про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Із аналізу зазначеної правової норми випливає, що необхідними невід`ємними умовами для скасування заочного рішення є:

- встановлення судом тієї обставини, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин;

- докази, на які відповідач посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачам ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява та додатки до неї, а також судові повістки про виклик до суду надсилались на адресу їх зареєстрованого місця проживання та повертались до суду без вручення адресату з позначкою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Відтак, суд уважає, що ним було вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи та як зазначалось у постановах Верховного суду від 13.05.2024 року у справі №755/4829/23, від 21.12.2022 року у справі №757/15603/19, від 30.11.2022 року у справі №760/25978/13-ц та від 31.08.2022 року у справі №760/17314/17, проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою» - судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Крім того, суд зазначає, що не приймає до уваги твердження заявника, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо звернення до суду з даним позовом, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Разом з тим, судом вважає за необхідне зазначити також те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час звернення позивача з даним позовом до суду.

Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, було продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми були впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягав застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом було передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.04.2020 року у справі №3-269гс16, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

У постанові Верховного Суду від 08.11.2020 року у справі №6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Так, як убачається із детального розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, в період із жовтня 2013 року по серпень 2019 року включно відповідачами періодично здійснювалась часткова оплата за надані послуги, при цьому деякі платежі здійснювались у сумах, що перевищували поточні нарахування та у період, коли нарахування взагалі були відсутні, що свідчить про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг та існування заборгованості по їх сплаті.

Відтак, зазначене свідчить, що строк позовної давності переривався вчиненням дій по оплаті наданих послуг.

Інших доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи у разі її нового розгляду заявником зазначено не було.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про перегляд заочного рішення підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.287 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Попов.