Провадження № 22-ц/812/682/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 травня 2025 року м. Миколаїв

справа № 487/3848/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних і інфляційних втрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Абакумовим Станіславом Миколайовичем, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 29 жовтня 2024 року під головуванням судді Кузьменка В.В., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 13 червня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитний договір №640/169-САФ03.16-2, за яким Банк надав позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів кредит у сумі 17397 доларів США. 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа- Банк та єдиним акціонером АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Права та обов`язки АТ «Укрсоцбанк» в тому числі і право вимоги за вищевказаний кредитним договором перейшли до АТ «Альфа Банк» (після зміни найменування у серпні 2022 року АТ «СЕНС БАНК»). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року у справі № 487/10546/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 240 578 грн 01 коп. Станом на дату подання позову рішення суду позичальником не виконано, заборгованість не погашена.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за період з 22 лютого 2019 року по 22 лютого 2022 року у розмірі 82 923 грн 70 коп., яка складається з: 21671 грн 79 коп. 3 % річних, нарахованих на кредитну заборгованість, 61 251 грн 90 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 82 923 грн 70 коп., з яких: 21671 грн 79 коп. 3 % річних, нараховані на кредитну заборгованість, 61 251 грн 90 коп. інфляційні втрати, а також стягнуто 3 028 грн 00 коп. судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з його обґрунтованості та наявності підстав для стягнення сум, про що просить позивач, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Абакумов С.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачки зазначав, що строк пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року у справі №487/10546/14-ц сплив у лютому 2018 року та в матеріалах справи наявний лист Заводського відділу ДВС від 23.09.2024 про те, що дане рішення на примусове виконання не передавалось. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Таким чином, висновки суду про те, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, тому в останнього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, є необґрунтованими, так як інфляційні втрати та три проценти річних нараховані позивачем до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, строк стягнення якого у виконавчому провадженні, як завершальній стадії судового провадження, сплив і позивач на ставив питання про поновлення зазначеного строку. Крім того суд першої інстанції не перевірив розрахунки позивача, у зв`язку із чим поза його увагою залишився той факт, що насправді три проценти річних за період з 22.09.2019 до 22.02.2022 року складають 17479,81 грн; індекс інфляції: 47137,96 грн. Також суд не врахував, що заборгованість з ОСОБА_1 стягнуто в іноземній валюті, а тому нарахування індексу інфляції є неправомірним. Крім того апелянт вважає, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних, то справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, є обмеження розміру процентів річних до суми у розмірі 1000 грн.

У додаткових поясненнях представник АТ «СЕНС БАНК» - адвокат Дорош І.І. - просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення суду залишити без змін.

Представник позивача звертав увагу апеляційного суду на те, що у постановах Верховного Суду у справах №757/44680/15, 285/3536/20, 554/9126/20, 602/140/23, на які посилається апелянт, чітко зазначено, яке саме зобов`язання є натуральним. У даній справі сума боргу на яку нараховано 3% річних та інфляційні витрати вже захищена в судовому порядку, так як є рішення, яке набрало законної сили, а тому це не є натуральним зобов`язанням. Також представник вважав, що наданий відповідачкою до апеляційної скарги контррозрахунок щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат не може братися до уваги, оскільки він розрахований за значно менший період (не враховано період з 22.02.2019 року по 22.09.2019 року). Крім того представник позивача зазначав, що доводи відповідачки про неспівмірність заявлених банком вимог та необхідності стягнення 3% процентів річних у розмірі 1000 грн - жодним чином не мотивоване.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, про день, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 13 червня 2007 року між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №640/169-САФ03.16-2.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року у справі №487/10546/14-ц задоволено позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в розмірі 240 578 грн 01 коп. Рішення набрало законної сили.

10.09.2019 року Загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-Банк" та єдиним акціонером "Акціонерно-комірційного банку соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" затверджено рішення про реорганізацію АТ "Украсоцбанк" шляхом приєднання до АТ "Альфа-Банк".

Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», про що 01 грудня 2023 року було внесено відповідний запис до Державного реєстру банків.

Як встановлено судом, заборгованість за кредитним договором від 21 січня 2015 року №640/169-САФ03.16-2 боржником ОСОБА_1 до цього часу не сплачена, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.01.2015 року не виконано і цей факт відповідачка не заперечувала.

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідачки нарахованих на визначену судовим рішенням суму боргу інфляційних втрат та 3 % річних.

Посилання апеляційної скарги на те, що зобов`язання між сторонами є натуральним, а тому положення ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню, колегія суддів вважає помилковими виходячи з наступного.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Проте у даній справі, що переглядається в апеляційному порядку вимога кредитора вже захищена судом у рішенні Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року у справі №487/10546/14-ц, яке набрало законної сили.

При цьому той факт, що позивачем пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа у справі №487/10546/14-ц до виконання, не має правового значення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19, від 29 вересня 2021 року у справі №548/223/19, від 29 листопада 2023 року у справі № 753/1527/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Щодо доводів апеляційної скарги про можливість зменшення розміру трьох процентів річних до 1000 грн., яке апелянт обґрунтовує неспівмірністю заявлених вимог, їх несправедливістю і непропорційністю з огляду на обставини справи, то слід зазначити наступне.

У постанові від 18 березня 2020 року справі № 902/417/18 вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі вказувала, що відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Проте у справі, що переглядається в апеляційному порядку, відповідачкою не наведено обставин, які б надавали суду право зменшити розмір санкцій, а тому відсутні підстави для зменшення загального розміру відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у зв`язку із тим, що судовим рішенням кредитна заборгованість була стягнута в іноземній валюті, - колегія суддів відхиляє. Так, судовим рішенням у справі №487/10546/14-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" стягнуто заборгованість саме в національній валюті України гривні (відповідно до заявлених Банком позовних вимог) у розмірі 240 578 грн 01 коп., а зазначення еквіваленту цієї суми у доларах США не свідчить про стягнення заборгованості в іноземній валюті.

Разом із тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неправильності розрахунку позивача інфляційних втрат, з яким погодився суд першої інстанції, колегія суддів вважає, що в деякій ступені вони заслуговують на увагу.

Так, інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на індекс інфляції за період прострочення платежу. Проте позивач, розраховуючи ці втрати, помилкового щомісячно збільшував суму боргу на суму нарахованих інфляційних втрат, помножуючи суму вже проіндексовану суму боргу на індекс інфляції.

За такого, апеляційний суд не може погодитись із таким розрахунком, а тому сума інфляційних втрат за заявлений позивачем період - з 22.02.2019 року по 22.02.2022 року підлягає зменшенню з 61 251 грн 90 коп. до 52 605 грн 86 коп., що відповідає наведеному розрахунку.

1 - Рік, Місяць

2 - Індекс інфляції (%)

3 - Індекс інфляції наростаючим підсумком (%)

4 - Індексація заборгованості наростаючим підсумком (грн.)

1234
2019 Лютий*- не враховується
2019 Березень100.9100..20
2019 Квітень101.0101..63
2019 Травень100.7102..83
2019 Червень99.5102..39
2019 Липень99.4101..48
2019 Серпень99.7101..94
2019 Вересень100.7101..07
2019 Жовтень100.7102..12
2019 Листопад100.1102..98
2019 Грудень99.8102..76
2020 Січень100.2102..99
2020 Лютий99.7102..66
2020 Березень100.8103..62
2020 Квітень100.8104..36
2020 Травень100.3104.1.34
2020 Червень100.2104.3.50
2020 Липень99.4103..01
2020 Серпень99.8103..87
2020 Вересень100.5104.1.73
2020 Жовтень101.0105.9.92
2020 Листопад101.3106.3.19
2020 Грудень100.9107.2.78
2021 Січень101.3109.8.88
2021 Лютий101.0110.1.85
2021 Березень101.7111.5.49
2021 Квітень100.7112.1.45
2021 Травень101.3114.8.47
2021 Червень100.2114.8.15
2021 Липень100.1114.3.53
2021 Серпень99.8114.2.21
2021 Вересень101.2115.3.53
2021 Жовтень100.9116.9.23
2021 Листопад100.8117.6.57
2021 Грудень100.6118.5.56
2022 Січень101.3119.8.79
2022 Лютий101.6121.5.86

Разом із тим розмір трьох процентів річних, нарахованих за період з 22.02.2019 року по 22.02.2022 року в загальному розмірі 21 671 грн 79 коп., що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , судом першої інстанції визначено правильно.

При цьому колегія суддів не погоджується з наведеним апелянтом контррозрахунком, оскільки він охоплює менший період, ніж той, що є предметом даного спору (не враховано період з 22.02.2019 року по 22.09.2019 року).

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи при перевірці наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині розміру стягнутих сум підлягає зміні.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (89,57 %) також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору за позовну заяву. За такого з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню судовий збір за позовну заяву в розмірі 2 712 грн 20 коп.

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру її задоволення - в розмірі 379 грн 00 коп.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Абакумовим Станіславом Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2024 року змінити.

Позов Акціонерного товариства "Сенс Банк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Сенс Банк" 74 277 грн 65 коп. (сімдесят чотири тисячі двісті сімдесят сім гривень шістдесят п`ять копійок), які складаються з 21 671 грн 79 коп. - трьох процентів річних та 52 605 грн 86 коп. - інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Сенс Банк" судовий збір за позовну заяву в розмірі 2 712 грн 20 коп. (дві тисячі сімсот дванадцять гривень двадцять копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства "Сенс Банк" на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційну скаргу в розмірі 379 грн 00 коп. (триста сімдесят дев`ять гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 19 травня 2025 року