БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/400/25
Провадження № 2/730/211/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

з участю секретаря судового засідання Магомедової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Борзнянської міської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що після померлої ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, до складу якого входить й право власності на вказаний житловий будинок. За життя ОСОБА_4 склала заповіт, в якому все своє майно заповіла ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 позивач прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса, але позбавлена можливості оформити свої спадкові права на зазначений житловий будинок, оскільки правовстановлюючий документ на нього був втрачений спадкодавцем за життя.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач Борзнянська міська рада Ніжинського району Чернігівської області про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав, у судове засідання представника не направив, звернувся із заявою, в якій просив розгляд справи проводити без участі його представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позов не подала, у судове засідання не з`явилася, із заявами, в тому числі про відкладення розгляду справи, до суду не зверталася.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи за встановленою черговістю.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні і розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи із рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами до правовідносин, які виникли до 15.04.1991 застосовується діюче на той час законодавство, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили частку в його майні. Таке ж положення передбачено ст. 126 ЦК УРСР в редакції 1963 року. розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до п. 13 Постанови ПВС України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та ст. 563 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на той час, у випадку смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

З матеріалів справи слідує, що спірний будинок побудований на законних підставах і не є самочинним будівництвом, а відтак право власності на нього виникло у членів відповідного колгоспного двору.

Судом встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та мало статус «колгоспного двору», проживали ОСОБА_4 (голова двору) та ОСОБА_5 , яким згідно діючого на той час законодавства і належало зазначене домоволодіння в рівних долях (по частині кожному). ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , не склавши за життя заповіту.

Після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4 шляхом подачі відповідної заяви до Борзнянської державної нотаріальної контори та оформила частину спадкового майна.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя 05 лютого 2018 року вона склала заповіт, в якому все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, та взагалі все те, на що за законом на день смерті вона матиме право, заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, 10 серпня 2018 року ОСОБА_4 склала заповіт, в якому земельні ділянки під кадастровими номерами :06:000:0270 та :06:000:1228 заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також 07 серпня 2020 року ОСОБА_4 склала заповіт, в якому земельні ділянки під кадастровими номерами :06:000:0270 та :06:000:1228 заповіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

До складу спадкового майна ОСОБА_4 входить, зокрема, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 у визначений законом строк подала заяву до Борзнянської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Крім позивача із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у встановлений законом строк до Борзнянської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 , яка діє як законний представник малолітнього ОСОБА_7 , на користь якого складено останній заповіт ОСОБА_4 (від 07.08.2020).

Незважаючи на наявність декількох заповітів, складених ОСОБА_4 , заповіт від 07 серпня 2020 року, складений на користь ОСОБА_7 , скасовує заповіт, складений нею 10 серпня 2018 року на користь ОСОБА_6 , так як у них виражено волевиявлення спадкодавця стосовно одного і того ж майна.

У той же час заповіт, складений ОСОБА_4 05 лютого 2018 року на користь ОСОБА_3 , є чинним в частині заповідання іншого майна (в тому числі житлового будинку), крім земельних ділянок з кадастровими номерами :06:000:0270 та :06:000:1228, оскільки не суперечить іншим заповітам, складеним пізніше.

Однак, нотаріус 20 березня 2025 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у зв`язку з втратою спадкоємцем відповідних правовстановлюючих документів та рекомендував вирішити питання в судовому порядку.

Зараз, будучи спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , позивач не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва на спадщину на будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , через відсутність їх правової реєстрації за спадкодавцем.

Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорта, заповіту ОСОБА_4 від 05.02.2018, свідоцтв про право особистої власності на жилий будинок від 15.09.1988, про одруження, смерть, про право на спадщину за заповітом, довідок Борзнянської міської ради № 2301 від 13.06.2016, КНП «Ніжинське МБТІ» від 02.10.2024 № 83, про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 19.03.2025, технічного паспорта на житловий будинок, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі, з Державного реєстру речових прав, довідками Борзнянської міської ради № 2937 від 12.11.2024, № 603 від 03.03.2025, листами Борзнянської державної нотаріальної контори від 20.03.2025 № 186/02-31, від 31.03.2025 № 252/01-16, копіями спадкових справ до майна ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом положень ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , цивільна правоздатність якої припинилася, прийняла спадщину, інші спадкоємці на вказане спадкове майно не претендують, втрачені правовстановлюючі документи на житловий будинок, що перешкоджає позивачу оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе позов задовольнити в цій частині.

У цій справі суд також враховує таке.

За сталою практикою Верховного Суду, належними відповідачами у спорах про спадщину є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 20 грудня 2021 року у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), від 24 травня 2023 року у справі № 291/559/21 (провадження № 61-4425св23) та інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.

Враховуючи, що у цій справі позовні вимоги були пред`явлені до територіальної громади в особі Борзнянської міської ради Ніжинського району Чернігівської області, а у подальшому з`ясувалося, що належним відповідачем у цій справі є ОСОБА_2 , як така, що прийняла спадщину, суд уважає за необхідне у позовних вимогах до територіальної громади в особі Борзнянської міської ради Ніжинського району Чернігівської області відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 25, 392, 1216-1223, 1233-1236, 1268-1272 ЦК України, ст.ст. 2-4, 12, 19, 23, 76-89, 141, 206, 258-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ріхтер В.В.