Номер провадження: 22-ц/813/3600/25
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2024 року у складі судді Тополевої Ю.В.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з нього на свою користь суму заборгованості в розмірі 66436,68 доларів США, із яких 61108,00 доларів США сума основного боргу, 5328,68 доларів США 3 проценти річних та вирішити питання щодо судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що 24.01.2020 року між сторонами укладено в спрощеній формі договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 товар (риба в асортименті, холодильник) з обов`язком сплатити за товар 84445 доларів США. Заборгованість на вказану суму підтверджується актом звіряння заборгованості від 20.01.2020 року. Станом на 27.05.2020 року заборгованість ОСОБА_2 становила 67108 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. 17.06.2020 року між сторонами було погоджено графік часткового погашення суми заборгованості, що підтверджується розпискою, відповідно до якого ОСОБА_2 , в сукупності було сплачено 6000 доларів США. Таким чином, заборгованість становить 61108 доларів США, які відповідачем не сплачено, що стало підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом для захисту своїх законних прав та інтересів. Крім того, позивач просить стягнути три проценти річних від простроченої суми, які становлять 5328,68 доларів США.

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 , просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на те, що згідно розписки від 17.06.2020 ОСОБА_2 зобов`язується гасити заборгованість в розмірі 33400 доларів в узгодженні терміни. Із вказаної розписки також вбачається, що відповідач погасив заборгованість в розмірі 6000 доларів США, а тому залишок боргу може складати 27400 доларів США. Відповідач також зазначає про те, що в нього взагалі відсутня заборгованість перед позивачем. Щодо стягнення трьох процентів річних на суму боргу відповідач зазначає про те, що фактично це є пенею, а тому до цих вимог необхідно застосувати строк позовної давності, який є спеціальним та складає один рік.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 66436 доларів 68 центів США та судовий збір в розмірі 13420 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки між сторонами наявні правовідносин, які виникли на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу, наявна заборгованість відповідача по оплаті зазначеного товару, тому позивач має право вимагати від відповідача виконання зобов`язання щодо повної оплати товару, визначеному умовами договору.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2024 року та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі;

Апеляційна скарга на рішення суду від 28 листопада 2024 рокуобґрунтована тим, що у нього відсутня будь яка заборгованість перед ОСОБА_1 , жодних актів та розписок він не складав. Жодних зобов`язань перед ОСОБА_1 не має, договору купівлі продажу між сторонами укладено не було. Суд задовольняючи позов не врахував, що главами 52, 53, 54 ЦК України встановлені вимоги щодо укладення та виконання договорів, але надані позивачем докази, а саме акти та розписка вимогам законодавства не відповідають. Зокрема суд не надав належної оцінки розписці про те, що вона не відповідає загальним вимогам: в ній не вказано за рахунок чого склалася заборгованість, не зазначені паспортні дані відповідача, не зазначено термін виконання зобов`язання. З наданої позивачем розписки взагалі не вбачається, що саме позивач є позикодавцем, вона не посвідчує грошей, в ній не зазначено кому мають бути передані гроші і взагалі, що вони мають бути передані. Крім того, задовольняючи вимоги, суд не взяв до уваги те, що в розписці від 17.06.2020 року зазначено, що він зобов`язується гасити заборгованість в розмірі 33400 доларів США в узгоджені терміни, та починаючи з липня 2020 року по грудень 2020 року він сплатив 6000 доларів США, а тому залишок боргу може складати 27400 доларів США, а не 61108 доларів США.

Зазначає, що судом було задоволено стягнення не 3% річних, а фактично пені за три роки.

Крім того, доводи скарги також мотивовані тим, що скаржник є інвалідом 2 групи з дитинства, що підтверджується довідкою від 10.11.2022 №1968, тому районний суд не мав права стягувати з нього судовий збір.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду відмовити, оскільки зміст апеляційної скарги не містить жодних контраргументів, які б спростували рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

Під час минулого судового засідання сторони надали свої пояснення. В судове засідання, призначене на 15.05.2025 сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

24.01.2020 між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару (риба в асортименті, холодильник), відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв товар та зобов`язався сплатити за нього 84448 доларів США. Вказані обставини підтверджуються актом звіряння заборгованості від 24.01.2020 року (а.с. 12).

Протягом травня та червня 2020 року ОСОБА_2 здійснювалось поетапне погашення заборгованості за договором купівлі-продажу, що підтверджується копією розписки від 27.05.2020 (а.с. 13), та копією розписки від 17.06.2020 (а. с. 14).

На час звернення ОСОБА_1 до суду із відповідним позовом заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу становить 61108 доларів США.

Факт звернення позивача до відповідача із вимогами щодо погашення заборгованості та отримання цих вимог підтверджується наявними в матеріалах справи копіями листів підтверджень про отримання претензії та рекомендованими повідомленнями про вручення відповідачу вказаних претензій (а. с. 15-19).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частини першої статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ст.639 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Мотиви частково прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що у нього відсутня будь яка заборгованість перед ОСОБА_1 , жодних актів та розписок він не складав, жодних зобов`язань перед ОСОБА_1 не має, та взагалі договору купівлі продажу між сторонами укладено не було. При цьому, в подальшому, скаржник зазначає, що задовольняючи вимоги, суд не взяв до уваги те, що в розписці від 17.06.2020 року зазначено, що він зобов`язується гасити заборгованість в розмірі 33400 доларів США в узгоджені терміни, та починаючи з липня 2020 року по грудень 2020 року він сплатив 6000 доларів США, а тому залишок боргу може складати 27400 доларів США, а не 61108 доларів США.

На вищевказані доводи скаржника колегія суду зазначає наступне.

Судом встановлено, що звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що 24.01.2020 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу товарів у спрощений спосіб. Сторони в усній формі дійшли згоди по всіх істотних умовах (предмет, ціна) вказаного договору купівлі продажу та ОСОБА_2 шляхом підписання Акту від 24.01.2020 засвідчив наявність заборгованості перед ОСОБА_1 .

Як вбачається з Акту, станом на 24.01.2020заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складається з наступного:

-риба в асортименті (дунайка, барабулька, камбала, ставрида) 68 265 доларів США;

тисяч сто вісімдесят) доларів СІІА;

-холодильник, що розташований на ринку «Привоз» - 16 180 доларів США;

Загалом борг складає 84 445 доларів США.

З викладеного вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу товарів у спрощений спосіб, згідно якого ОСОБА_1 передав визначений договором товар (риба в асортименті та холодильник), а ОСОБА_2 прийняв вказаний товар та зобов`язався сплатити за нього грошові кошти у розмірі 84 445 доларів США.

Також обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що протягом лютого - травня 2020 року ОСОБА_2 здійснював часткове погашення вказаної заборгованості, у зв`язку із чим станом на 27.05.2020 заборгованість ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становила 67108 доларів США, що підтверджується розпискою від 27.05.2020.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що як зазначено позивачем та не спростовується відповідачем, в подальшому між сторонами було погоджено графік погашення суми заборгованості у розмірі 33 400 доларів США, що підтверджується розпискою від 17.06.2020, відповідно до якого ОСОБА_2 мав здійснювати виплати в наступні періоди:

- з 05.07.2020 по 10.07.2020 - 1 000 доларів США (оплачено 30.06.2020);

- з 05.08.2020 по 10.08.2020 - 1 000 доларів СПА (оплачено 11.08.2020);

- з 05.09.2020 по 10.09.2020 - 1 000 доларів США (оплачено 10.09.2020);

- з 05.10.2020 по 10.10.2020 - 1 000 доларів США (оплачено в жовтні 2020);

- з 05.11.2020 по 10.11.2020 - 1 000 доларів США (оплачено 12.11.2020);

- з 05.12.2020 по 10.12.2020 - 1 000 доларів США (оплачено 11.12.2020).

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів приймає в цій частині доводи скаржника про те, що виходячи з зазначеної у розписці від 17.06.2020 суми розміру заборгованості в розмірі 33400 доларів США та не зазначення при цьому, що це лише частина боргу (з 61108 доларів США, як зазначає позивач), і з урахуванням вже плачених сум з 05.07.2020 по 10.12.2020, станом на 11.12.2020 заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становила саме 27400 доларів США, яка не погашена й дотепер.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції були оглянуті оригінали: акту звіряння заборгованості від 20.01.2020, розписка від 27.05.2020 та розписка від 17.06.2020.

В постанові Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі №154/3443/18 зазначено, що «наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане».

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаюче виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже відповідачем не спростовано факту укладання та підписання розписок та актів, зокрема і шляхом подання клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Відповідачем не надано та матеріали справи не містять доказів, які б спростували факт підписання відповідачем відповідних документів.

Більш того, як встановлено матеріалами справи, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 зобов`язання із оплати прийнятого товару, 20.09.2023 ОСОБА_1 було направлено на адресу ОСОБА_2 претензію про сплату заборгованості, на відповідь на яку останнім було повідомлено, щоб ОСОБА_1 підготував належним чином засвідчені копії документи, на які ОСОБА_1 посилається, а саме копію акту звіряння заборгованості від 24.01.2020 та розписки від 27.05.2020 та від 17.06.2020, а також просив зазначити на які реквізити, в разі прийняття рішення про задоволення претензії, повинні бути перераховані кошти (а.с. 16). 04.10.2023 від представника ОСОБА_2 надійшла відповідь про отримання документів та зазначено про направлення листа відповіді протягом 3-х днів (а.с. 19).

Вищевказані обставини жодним чином не спростовані відповідачем, що також підтверджує наявність правовідносин між сторонами, які виникли на підставі укладеного між ними договору купівлі - продажу та наявності заборгованості відповідача по оплаті товару.

Доводи скарги про те, що договір мав бути нотаріально засвідчений є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 657 ЦК України, у письмовій формі укладається і підлягає нотаріальному посвідченню договір купівлі-продажу лише земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

Щодо стягнення 3% річних.

Так, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц,від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17, від 15 листопада 2023 року у справі №711/4585/22.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Враховуючи, що в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 має невиконане грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 у розмірі 27400 доларів США, тому саме на цю суму мають бути нараховані 3% річних.

Позивач визначив цей строк з 12.12.2020 до 07.11.2023.

Отже, розрахунок сум за порушення грошового зобов`язання становить 2389,43 доларів США (27400 доларів США х 1061 день х 3 : 100 : 365 = 2389,43 доларів США), які підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Крім того, доводи скарги також мотивовані тим, що скаржник є інвалідом 2 групи з дитинства, що підтверджується довідкою від 10.11.2022 №1968, тому районний суд не мав права стягувати з нього судовий збір.

Колегія суддів погоджується із доводами скарги в цій частині, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року №10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Як свідчать матеріали справи, відповідач є особою з інвалідністю 2 групи й звільнений від сплати судового збору.

Отже, рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13420 грн судового збору слід скасувати та компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 13420 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є частково доведеною, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2024 року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) суму заборгованості в розмірі 27400,00 доларів США та 3% річних у розмірі 2389,43 доларів США.

В решті позовних вимог відмовити.

Компенсувати за рахунок держави понесені ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 13420 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 15.05.2025.

Головуючий

Судді: