Провадження 2/185/1758/25
У Х В А Л А

28 травня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу про звільнення, зобов`язання звільнити працівника з роботи, стягнення вихідної допомоги, грошової компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внесення змін у назву професії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

18.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, уточненим 02.10.2024, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому, зокрема, просила визнати незаконним наказ № 486/24 від 09.07.2024 про звільнення її з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Позивачка обґрунтовувала вимогу тим, що звільнення відбулося без її згоди, оскільки вона не подавала заяви про припинення трудового договору за угодою сторін, не була ознайомлена з наказом про звільнення, що порушує п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. У позові зазначено, що наказ виданий з грубими порушеннями трудового законодавства, а відповідач не виконав вимоги щодо повідомлення про нараховані суми та видачі трудової книжки (ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України).

Відповідач у відзиві від 30.09.2024 визнав, що наказ № 486/24 від 09.07.2024 був виданий помилково, та повідомив, що його скасовано наказом № 121/24 від 20.08.2024, а позивачку поновлено на роботі з 23.09.2024. Відповідач також зазначив, що виплатив позивачці компенсації в сумі 30 155 грн, включаючи заробітну плату за липень-вересень 2024 та компенсацію за невикористані відпустки до 09.07.2024, що, на його думку, усуває предмет спору щодо цієї вимоги.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до таких висновків:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи за зверненням особи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У Постанові Верховного Суду від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що «Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України. Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон повязує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи

з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного,а не формального значення.»

Відтак, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову. З матеріалів справи вбачається, що наказ № 486/24 від 09.07.2024 про звільнення ОСОБА_1 скасовано відповідачем наказом № 121/24 від 20.08.2024, що підтверджується копією наказу, долученою до відзиву. Позивачку поновлено на посаді продавця хлібобулочних виробів з 23.09.2024, а також проведено розрахунок, про що свідчить платіжна інструкція від 11.09.2024 на суму 30 155 грн. Таким чином, вимога позивачки про визнання наказу № 486/24 незаконним втратила предмет спору, оскільки відповідач добровільно усунув порушення до розгляду справи по суті.

Інші позовні вимоги позивача, зокрема щодо звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП, стягнення вихідної допомоги, компенсації за відпустки, середнього заробітку та моральної шкоди, залишаються невирішеними та підлягають розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.142, 255, 352, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в частині вимоги про визнання незаконним наказу № 486/24 від 09.07.2024 про звільнення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання до Дніпровського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені статтею 354 ЦПК України.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.О. Бабій