Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/2318/24
Провадження № 2/542/77/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області

в складі головуючої судді Афанасьєвої Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Чиж Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності на житловий будинок та виділ в натурі частки з майна, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 19.12.2024 року звернулася до суду з позовною заявою про припинення спільної часткової власності на житловий будинок та виділ в натурі частки з майна, посилалась на наступні обставини.

Вона, ОСОБА_1 , є власником 5/9 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0915 га кадастровий номер :30:001:0679, комунальної власності.

4/9 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в Новосанжарській ДНК заведено спадкову справу №249/2017. Відповідач ОСОБА_2 є сином померлої та спадкоємцем за заповітом від 08.12.2010 року посвідченого Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину у вигляді частини житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 , але свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку не отримав через відсутність коштів для виготовлення документів на частину зазначеного житлового будинку.

Зазначає, що між співвласниками склався певний порядок користування земельною ділянкою, але юридично не оформлений. Та вона має намір приватизувати земельну ділянку, однак відповідач на даний час не бажає її приватизовувати. Також відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з господарськими побудовами по АДРЕСА_1 . Крім того, відповідач не бажає отримувати свідоцтво про право на спадщину за законом та в подальшому укладати нотаріально посвідчений договір про виділ часток.

Оскільки, в добровільному порядку реальний розподіл житлового будинку здійснити не можливо, просила суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 5/9 частини домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі в самостійний об`єкт нерухомого майна їй у приватну власність частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: частину житлового будинку літ. «А - 1» в складі приміщень: топкова 1-1 площею 8,7 м2, коридор 1-2 площею 5,7 м2, кухня 1-3 площею 9,6 м2, кімната 1-4 площею 10.1 м2, кімната 1-5 площею14,3 м2, санвузол 1-6 площею 3,5 м2, загальною площею: 51,9 м2, в т.ч. житлова - 24,4 м2 та (В) - Літня кухня, (В1) - Сарай, (З) - Сарай, (з) - Сарай, (К) - Гараж, (к1) - Навіс, (Л) - Гараж, (М) - Вбиральня, (№ 2) - Огорожа, (№ 4) - Огорожа, (№ 5) - Огорожа, (№ 6) - Ворота огорожі, (№ 7) - Трубопровід, як самостійний об`єкт права власності.

Ухвалою суду від 30.12.2024 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 30.01.2025 року (а.с.46).

30.01.2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2025 року (а.с.52).

Ухвалою суду від 08.04.2025 року витребувано докази (а.с.67).

В судове засідання позивач та її представник адвокат Плішкін Ю.С. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 72). Від представника позивачки адвоката Плішкіна Ю.С. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, вказавши, що позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити (а.с. 80).

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.54, 59, 71), надавши заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не зеперчує (а.с.51).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.8) спадкоємцем майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є його двоюрідна сестра ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: 5/9 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських побудов, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 03.05.2024 номер витягу 377148528 (а.с.9) право власності на 5/9 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_6 .

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 408750084 від 18 грудня 2024 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 4/9 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності: приватна спільна часткова, на підставі свідоцтва про право на спадщину, б/н 04.02.2004, Новосанжарська ДНК за №210 (а.с.36).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №249/2017, ОСОБА_3 згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.76), померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений 08 грудня 2010 року секретарем виконкому Лелюхівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №624, відповідно до якого частину житлового будинку з господарськими будівлями, приватизовану земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та все належне їй майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось заповідає синові ОСОБА_2 (а.с.78).

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Так, з матеріалів спадкової справи № 249/2017 року, заведеної Новосанжарською державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_2 11.09.2017 року звернувся до Новосанжарської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 (а.с.75).

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 є таким, що в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка складається, зокрема, й з частини спірного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Отже, судом встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності, а саме: позивачці 5/9 частини та померлій ОСОБА_3 4/9 частини, спадкоємцем після смерті якої є відповідач ОСОБА_2 , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

Згідно з висновком експерта №51 за результатами проведення оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 29 листопада 2024 року (а.с. 15-31) на 5/9 частини ОСОБА_1 можливо виділити частину житлового будинку із надвірними будівлями, що складає самостійний об`єкт (на плані червоного кольору) та до складу якої входить: частина житлового будинку літ. «А-1» в складі приміщень: топкова 1-1 площею 8,7 м2, коридор 1-2 площею 5.7 м2, кухня 1-3 площею 9.6 м2, кімната 1-4 площею 10.1 м2, кімната 1-5 площею 14.3 м2, санвузол 1-6 площею 3.5 м2; загальною площею: 51.9 м2, в т.ч житлова - 24.4 м2 та літня кухня літ. «В»; сарай літ. «В 1»; сарай літ. «З»; сарай літ. «з»; гараж літ. «К»; навіс літ. «к1»; гараж літ. «Л»; вбиральня літ. «М»; огорожа №2; огорожа №4; огорожа №5; ворота огорожі №6; трубопровід №7.

Даний об`єкт має окремий вхід, необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг, які відповідають нормативно-технічним вимогам в розумінні ст. 181 ЦКУ. При цьому об`єкт не втрачає свого цільового призначення та за розміром відповідає розміру частки у праві власності.

Розмір земельної ділянки, що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 складає 0.0915 га (кадастровий номер :30:001:0679), цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На 4/9 частини іншому співвласнику залишається частина житлового будинку із надвірними будівлями, що складає самостійний об`єкт (на плані зеленого кольору) та до складу якої входить: частина житлового будинку літ. «А-1» в складі приміщень: топкова 2-1 площею 8,5 м2, кухня 2-2 площею 7.7 м2, кімната 2-3 площею 6.5 м2, кімната 2-4 площею 13.9 м2, комора 2-5 площею 2.5 м2, санвузол 2-6 площею 4.0 м2; загальною площею: 43.1 м2, в т.ч житлова - 20.4 м2 та сарай літ. «Б»; літня кухня літ. «Б1»; сарай літ. «б»; сарай літ. «Г»; сарай літ. «г»; літній душ літ. «Д»; гараж літ. «Е»; сарай літ. «Ж»; вбиральня літ. «ж»; трубопровід №1; огорожа №8; огорожа №3.

Даний об`єкт має окремий вхід, необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг, яі відповідають нормативно-технічним вимогам в розумінні ст. 181 ЦКУ.

При цьому об`єкт не втрачає свого цільового призначення та за розміром відповідає розмір частки у праві власності.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 вказано, що право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини 1 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно з частинами 1, 2 статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказавши також, що виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

У статті 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі з подібними фактичними обставинами та відповідними правовідносинами (постанова від 04 березня 2020 року, справа №489/3176/17) зробив такі висновки.

«Апеляційний суд … дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки сторони не можуть добровільно розділити майно, що перебуває у спільній частковій власності, а власник має право на виділ його частки і такий виділ є можливим, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 01 жовтня 2019 року № 115-099, то наявні правові підстави для виділу частки позивача у спірному нерухомому майні за запропонованим судовим експертом першим варіантом, який найбільше відповідає інтересам співвласників та максимально наближений до ідеальних часток сторін у спільній власності.

Крім того, позов заявлено з підстав, передбачених статтею 364 ЦК України (виділ майна) і ґрунтуючись на цій нормі апеляційний суд задовольнив позов, а не на підставі положень статті 367 ЦК України, яка регулює поділ майна.

Так, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, у разі поділу майна (статті 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх учасників, але таких вимог не заявлялося.»

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2022 року (справа № 169/762/20).

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.76, ст.102, ст.110 ЦПК України висновок експерта є одним із доказів, предметом якого може бути дослідження обставин, які входять в предмет доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України.

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога про виділ в натурі належної позивачу частки із спільної часткової власності.

За змістом 364 ЦК України виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Виділ частки у спільній власності допускається, якщо це прямо не заборонено законом, та якщо виділ є технічно можливим, тобто не призведе до зміни (порушення) цільового призначення майна, що виділяється.

Отже, предметом доказування у спірних правовідносинах є встановлення технічної можливості виділу частки, що належить позивачу.

На підтвердження вимоги про виділ частки позивач надав суду висновок експерта №51 від 29 листопада 2024 року, який є належним і допустимим доказом, та у якому однозначно встановлено, що: на 5/9 частини ОСОБА_1 можливо виділити частину житлового будинку із надвірними будівлями, що складає самостійний об`єкт (на плані червоного кольору) та до складу якої входить: частина житлового будинку літ. «А-1» в складі приміщень: топкова 1-1 площею 8,7 м2, коридор 1-2 площею 5.7 м2, кухня 1-3 площею 9.6 м2, кімната 1-4 площею 10.1 м2, кімната 1-5 площею 14.3 м2, санвузол 1-6 площею 3.5 м2; загальною площею: 51.9 м2, в т.ч житлова - 24.4 м2 та літня кухня літ. «В»; сарай літ. «В1»; сарай літ. «З»; сарай літ. «з»; гараж літ. «К»; навіс літ. «к1»; гараж літ. «Л»; вбиральня літ. «М»; огорожа №2; огорожа №4; огорожа №5; ворота огорожі №6; трубопровід №7.

Даний об`єкт має окремий вхід, необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг, які відповідають нормативно-технічним вимогам в розумінні ст. 181 ЦКУ. При цьому об`єкт не втрачає свого цільового призначення та за розміром відповідає розміру частки у праві власності.

Розмір земельної ділянки, що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 складає 0.0915 га (кадастровий номер :30:001:0679), цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На 4/9 частини іншому співвласнику залишається частина житлового будинку із надвірними будівлями, що складає самостійний об`єкт (на плані зеленого кольору) та до складу якої входить: частина житлового будинку літ. «А-1» в складі приміщень: топкова 2-1 площею 8,5 м2, кухня 2-2 площею 7.7 м2, кімната 2-3 площею 6.5 м2, кімната 2-4 площею 13.9 м2, комора 2-5 площею 2.5 м2, санвузол 2-6 площею 4.0 м2; загальною площею: 43.1 м2, в т.ч житлова - 20.4 м2 та сарай літ. «Б»; літня кухня літ. «Б1»; сарай літ. «б»; сарай літ. «Г»; сарай літ. «г»; літній душ літ. «Д»; гараж літ. «Е»; сарай літ. «Ж»; вбиральня літ. «ж»; трубопровід №1; огорожа №8; огорожа №3.

Даний об`єкт має окремий вхід, необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг, яі відповідають нормативно-технічним вимогам в розумінні ст. 181 ЦКУ.

При цьому об`єкт не втрачає свого цільового призначення та за розміром відповідає розмір частки у праві власності.

У справі відсутні будь-які об`єктивні дані (докази), які б спростовували або ж ставили під сумнів достовірність наведених вище висновків експерта.

Також під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав відповідача у зв`язку з виділом належної позивачці частки в натурі, відповідачем не наведено його незгоди з запропанованим позивачкою варіантом розподілу житлового будинку та господарських споруд, що є об`єктом спільної часткової власності.

Про наявність спору між співвласниками свідчить звернення позивача до суду з відповідним позовом та наявність у співвласника, відповідно до вимог ст.364 ЦК України, права на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Таким чином, суд доходить висновку, що вимога про виділ в натурі частини будинку з господарськими будівлями відповідно розміру належної позивачу частки у спільній власності та згідно з варіантом виділу, наведеного у висновку експерта, підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності на житловий будинок та виділ в натурі частки з майна задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 5/9 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частину загальною площею 51,9 м2, в т.ч. житлова 24,4 м2 житлового будинку літ. «А-1», у складі приміщень: топкова 1-1 площею 8,7 м2, коридор 1-2 площею 5,7 м2, кухня 1-3 площею 9,6 м2, кімната 1-4 площею 10,1 м2, кімната 1-5 площею 14,3 м2, санвузол 1-6 площею 3,5 м2, літня кухня літ. «В», сарай літ. «В1», сарай літ. «З», сарай літ. «з», гараж літ. «К», навіс літ. «к1», гараж літ. «Л», вбиральня літ. «М», огорожа №2, огорожа №4, огорожа №5, ворота огорожі №6, трубопровід №7.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на 5/9 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

представник позивача: адвокат Плішкін Юрій Степанович, адреса робочого місця адвоката: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 13 травня 2025 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О.Афанасьєва