Справа № 127/2658/25
Провадження № 2/127/407/25
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2025 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Романюк Л.Ф.,
при секретарі Курутіній О.В.,
за участі представника позивача - відповідача Сейдаметова Р.Р.,
відповідачки-позивачки ОСОБА_1 ,
представника відповідача - позивача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Семенової Н.Л.,
В провадженні суду знаходиться вище вказана цивільна справа.
Представник позивача відповідача ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до дитини, у цивільній справі за № 127/2658/25 відповідно до ст. 43 ЦПК України та ст. 21 Конвенції про цивільно правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 року.
Просив суд, забезпечити доступ батька ОСОБА_3 до малолітньої дитини ОСОБА_6 , ОСОБА_1 щотижня: з 10:00 год. кожної середи до 10:00 год. кожної суботи на період розгляду цивільної справи до набрання рішення законної сили по справі № 127/2658/25.
Визначити місце передання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ОСОБА_1 його батькові ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_3 .
В підготовчому засіданні представник позивача відповідача ОСОБА_5 клопотання підтримав.
Відповідачка-позивачка ОСОБА_1 категорично заперечувала щодо задоволення даного клопотання, оскільки воно порушує та несе загрозу інтересам їх дитини, якій 2,6 років. Так вона не заперечує щодо побачень та спілкування батька з своїм сином, однак дане спілкування повинно відбуватись виключно у її присутності. На даний час має місце спір в суді, а тому в неї є побоювання щодо викрадення дитини позивачем.
Представник відповідача позивача ОСОБА_2 також заперечувала, щодо задоволення клопотання, вказала, що вказане клопотання не передбачено ЦПК України.
Вислухавши думку сторін, суд приходить до наступного висновку.
Так, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (пункти 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини).
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункт 3 статті 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини другої статті 1 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі Конвенція), до якої приєдналася Україна відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11.01.2006, цілями цієї Конвенції є забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах.
Згідно зі статтею 21 Конвенції, центральні органи зобов`язані, на підставі положень про співробітництво, викладених у статті 7, сприяти мирному здійсненню прав доступу і виконанню будь-яких умов здійснення цих прав. Центральні органи вживають заходів, наскільки це можливо, для усунення будь-яких перешкод здійсненню таких прав. Центральні органи безпосередньо або через посередників можуть порушувати або сприяти порушенню процедур з метою організації здійснення або захисту цих прав і забезпечення поваги до умов для їхнього дотримання.
В свою чергу, чинним законодавством України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (частина перша статті 159 СК України).
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (абзац перший частини другої статті 159 СК України).
З матеріалів справи видно, що предметом позову є визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її до місця постійного проживання, однак задовольнивши клопотання представника позивача відповідача та забезпечивши доступ батька до малолітньої дитини у певний спосіб, суд фактично вирішить питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини, при тому, що такі позовні вимоги позивачем у даній справі не заявлялись.
Також представник позивача відповідача в клопотанні, взагалі не навів належного обґрунтування такому висновку, зокрема щодо місця та точного часу побачень, враховуючи вік дитини та її інтереси, характер відносин, що складаються між батьком та дитиною, при цьому залишив поза увагою інтереси матері дитини щодо участі у його вихованні.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає до задоволення.
На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 258-261 ЦПК України, суд
Клопотання представника позивача відповідача про тимчасовий доступ до дитини, у цивільній справі за № 127/2658/25 відповідно до ст. 43 ЦПК України та ст. 21 Конвенції про цивільно правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 року залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя: