ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року

Справа № 711/5323/24
Провадження № 22-ц/821/489/25
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Глущенко І. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа служба у справах дітей Черкаської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Черкаської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, у складі головуючого судді Кондрацької Н. М., повний текст рішення складено 12 грудня 2024 року,-

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Черкаської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Свої вимоги мотивував тим, що він з ОСОБА_2 з 20.02.2020 по 21.11.2022 перебували у шлюбі. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.11.2022 даний шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2023 року стягнуто із нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Малолітня дочка сторін, після розірвання шлюбу, проживає разом з матір`ю. 3 того часу, відповідач всіляко перешкоджає позивачу бачитися з донькою, внаслідок чого він змушений був звертатися до органів поліції 26.02.2024 та 01.03.2024.

Рішенням Виконавчого комітету Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 366 від 06.10.2023 було визначено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 .

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Черкаської міської ради за № 24/18 від 08.05.2024 було попереджено ОСОБА_2 про адміністративну відповідальність у разі вчинення нею перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , та невиконання рішення служби у справах дітей Черкаської міської ради від 06.10.2023, проте це не принесло ніякого результату.

Позивач на даний час, так і не має можливості побачити свою доньку, поспілкуватися з нею, брати участь у її розвитку та вихованні.

Враховуючи вищевикладене, просив усунути ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у визначеному способі участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_3 згідно рішення Служби у справах дітей Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 366 від 06.10.2023, та стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати за судовий збір у розмірі 1211,20 грн та 15000 грн за правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено наступний порядок спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

щопонеділка, щосереди та щоп`ятниці з 16 год 00 хв по 19 год 00 хв;

другі вихідні кожного місяця по суботах та неділях з 09 год 00 хв суботи по 20 год 00 хв неділі;

тиждень взимку та два тижні влітку за домовленістю між батьками;

без присутності матері та урахуванням обставин, які можуть виникнути за домовленістю батьків.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн судового збору та 10000 грн правничої допомоги, а всього 11211,20 грн.

Мотивація рішення суду зводиться до того, що відповідач не заперечує проти зустрічей позивача з дитиною, однак не погоджується з графіком, вказаним позивачем у позові, проте суд не прийняв такі аргументи відповідача, оскільки відсутність таких перешкод не призвели б до звернення позивача до суду за захистом свого права на спілкування з донькою. При цьому, будь-яких вагомих аргументів, які б свідчили про те, що таке спілкування було можливе та з її боку вчинялися якісь дії для того, щоб позивач мав змогу поспілкуватися з дитиною, відповідач не надала.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги запропонований представником відповідача спосіб побачень батька з дитиною, оскільки він не є обґрунтованим, не аргументований та не доведений належними та допустимим доказами.

Також під час судового розгляду не було встановлено, що зустрічі батька з дитиною негативно впливають на останню.

Суд також вважав, що визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідатиме інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із дочкою, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач, ніколи не чинила перешкоди у спілкування з дитиною, а добровільно на взаємних умовах з позивачем передавала дитину батькові з урахуванням стану здоров`я дитини та її вільного часу. На підтвердження вказаного в якості додатків до відзиву на позов представником відповідача до суду було надано знімки екрану телефону з листуванням позивача та відповідача у застосунку «Viber». Згідно даної переписки, вбачається, що відповідачем виконувався встановлений Службою у справах дітей графік побачень з дитиною.

Проте, не ставлячи під сумнів право батька на участь у виховані дитини, відповідач пропонувала позивачу графік побачень з донькою дещо змінений у зв`язку з зайнятістю дитини. Вказані умови також описані у проекті мирової угоди, яка була додана до відзиву.

Зауважує, що судом не здійснено усіх необхідних дій для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, а саме в процесі розгляду справи представником позивача 04.10.2024 через систему електронний суд було направлено представнику відповідача відповідь на відзив та надіслано відповідачу шляхом надсилання листа за адресою проживання. 07.10.2024 було проведено судове засідання, цього ж дня представником відповідача отримано відповідь на відзив, а відповідачем, взагалі ще не отримано, тому суд першої інстанції проігнорував встановлений ухвалою строк для реалізації права на надання заперечення з відповідними доказами, на відповідь на відзив, та закрив підготовче провадження, при цьому занісши ухвалу до протоколу судового засідання без ухвалення окремого документу.

Враховуючи вище вказані обставини, 04.11.2024 представником відповідача була подана заява про долучення доказів, проте вона не була прийнята судом в зв`язку із закриттям підготовчого провадження.

Скаржник зауважує, що вона була позбавлена можливості подати вказаний доказ вчасно, оскільки даний доказ був отриманий нею 01.11.2024, тобто після закриття підготовчого засідання.

Також, звертає увагу апеляційного суду на те, що сума правової допомоги 10000 грн, яку стягнув суд першої інстанції з відповідача на користь позивача є не співмірною з складністю справи, витраченим адвокатом часом та ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи вищевикладене просила апеляційний суд, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення. Стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу

Представник ОСОБА_1 адвокат Манзар Т. В. надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому рішення суду є законним, обґрунтованим, у зв`язку із чим просить залишити рішення без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення. Також просила стягнути з ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 6000 грн.

Зазначає, що судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального та процесуального права тому підстави для скасування рішення відсутні.

Фактичні обставини справи встановлені

судом першої та апеляційної інстанції

Позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 з 20.02.2020 по 21.11.2022 перебували у шлюбі.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.11.2022 по справі № 711/4949/22 розірвано шлюб, укладений 20 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який був зареєстрований у Черкаському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) /а.с. 7-8/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 1285. Батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с. 12/.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмір 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 9-11/.

Відповідно до рішення служби у справах дітей Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 366 від 06.10.2023 була розглянута заява ОСОБА_1 , та служба у справах дітей вирішила встановити батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 , щопонеділка, щосереди та щоп?ятниці з 16-00 до 19-00; другі вихідні місяця по суботах та неділях з 09-00 до 20-00; тиждень взимку та два тижні влітку за домовленістю між батьками; без присутності матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути /а.с. 13/.

Також у рішенні комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради від 08.05.2024 № 24/18 йдеться про те, що ОСОБА_1 з липня 2023 року відмовляють у побаченнях з дитиною. Тому він вимушений звертатися до поліції. З січня 2024 року він не може реалізувати своє право як батько на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Останній раз він бачився з дитиною 27.02.2024, коли випадково зустрівся з дитиною, але мати дитини вчинила конфлікт, та стала виривати дитину. Більше він дитину не бачив, мати не відповідає на дзвінки та повідомила, що змінила місце проживання. На засіданні комісії ОСОБА_2 повідомила, що її не влаштовує графік побачень батька з дитиною, але не змогла аргументувати свої вимоги та заперечення. Комісія вирішила щодо доцільності попередження ОСОБА_2 про адміністративну відповідальність у разі вчинення нею перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , та невиконання рішення служби у справах дітей Черкаської міської ради від 06.10.2023 /а.с. 15/.

Відповідно до відповіді Департаменту патрульної поліції УПП в Черкаській області від 11.03.2024, повідомлення від ОСОБА_1 відносно колишньої дружини, яка перешкоджає у спілкуванні батькові з дитиною надходили на спеціальну лінію «102» 26.02.2024 о 16.16 та 01.03.2024 о 16.24 /а.с. 16/.

22.07.2024, в інтересах позивача, адвокат Прядка В. М. звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) з адвокатським запитом № 139/24 відповідно до якого просив, надіслати довідку розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, які зобов`язаний сплачувати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у зв?язку з виконанням ним виконавчого листа № 711/4218/23 /а.с. 89-90/.

25.07.2024 Перший відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) направило лист № 72518, копію постанови про відкриття виконавчого провадження та розрахунок, відповідно до листа було повідомлено, що станом на 25.07.2024 заборгованість зі сплати аліментів в межах ВП № 73885278 становить 11 770, 31 грн /а.с. 92-94/.

Відповідно до довідки Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) № 89 від 20.09.2024 ОСОБА_1 станом на 20.09.2024 не має заборгованості перед ОСОБА_2 /а.с. 104/.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України, ч. ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ч. 1 ст. 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

У ст. 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Крім того, судом констатовано неврахування національними судами положень ст. 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.

Повноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам.

Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України).

Згідно з положеннями ч. ч. 1 та 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В даній справі судом першої інстанції встановлено, що між сторонами - батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , існує спір щодо участі батька у вихованні дочки та спілкуванні з нею.

ОСОБА_1 який проживає окремо від дочки, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на необхідність усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною, шляхом надання права на особисте спілкування з нею та здійснення участі у її вихованні.

Задовольняючи позовні вимоги, щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції вказав на їх доведеність, а також послався на висновок органу опіки та піклування. Зауважив, що під час вирішення справ цієї категорії суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Оскільки ОСОБА_1 проживає окремо від дочки ОСОБА_3 , з матір`ю якої існує спір щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні, районний суд правильно вважав, що право позивача підлягає захисту шляхом надання йому періодичних побачень та спілкування з дочкою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з даними висновками суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач, ніколи не чинила перешкоди у спілкування з дитиною, та добровільно передавала дитину батькові, а також надання власного графіку побачень батька з донькою, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції було розглянуто відзив представника відповідача з додатками до нього, а саме проєктом мирової угоди в якій був вказаний графік побачень батька з донькою. В судовому засідання представником позивача було вказано, що сторона позивача не згідна з проєктом мирової угоди та підписувати мирову угоду вони не готові, що підтверджується протоколом судового засідання № 3446908 від 07.10.2024 /а.с. 109-109-зворот)/. В рішенні суду також надана оцінка даному графіку побачень та вказано, що він не є обґрунтованим, не аргументованим та не доведений належними та допустимими доказами.

Щодо посилання скаржника, що судом першої інстанції було передчасно закрито підготовче провадження у справі та не прийняття в зв`язку з цим доказу, а саме довідки з Центру підготовки до школи «Круть-верть», яка була отримана відповідачем лише 01.11.2024, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем була подана позовна заява до суду 02.07.2024. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси 04.07.2024 було відкрито провадження та призначено справу до розгляду на 19.07.2024.

19.07.2024 судове засідання не відбулося в зв`язку з відключенням електропостачання суду, та згідно розписки якою визначено наступну дату судового засідання на 16.09.2024 були присутні ОСОБА_5 представник позивача, Василевський Д. В. позивач, та Вічкань В. М. представник третьої особи.

Згідно протоколу судового засідання від 16.09.2024 до судового засідання з`явилися Манзар Т. В. представник позивача, Василевський Д. В. позивач, та Вічкань В. М. представник третьої особи, Василевська О. В. відповідач та її представник ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

07.10.2024 відбулось підготовче судове засідання за попередньої явки учасників справи, від представника відповідача Прядки В. М. надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника.

04.11.2024 представником відповідача Прядкою В. М. було надіслано клопотання про долучення доказів, а саме заяви власниці Центру підготовки до школи «Круть-верть» від 01.11.2024. Згідної даної заяви ОСОБА_7 підтверджує, що ОСОБА_3 відвідує навчання у Центрі підготовки до школи «Круть-верть» за графіком середа 16:30 18:00, п`ятниця 16:30 18:00.

Колегія суддів зауважує, що дана заява не містить дати з якої дитина почала відвідувати даний заклад. Скаржником також не подано доказів від коли ОСОБА_3 відвідує даний гурток, тобто якщо вона почала його відвідувати раніше ніж 01.11.2024, тоді необхідно було обґрунтувати поважність причин, які перешкоджали відповідачу подати даний документ на відповідній стадії провадження у справі.

Наступне судове засідання яке відбулось 05.11.2024 за попередньої явки осіб та від представника відповідача ОСОБА_6 знов надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника, без обґрунтування в зв`язку з чим відповідач та її представник не можуть з`явитися до судового засідання. В даному засіданні було розглянуто питання долучення даної заяви, та позивач пояснив, що йому не відомо про відвідування його донькою даного гуртка. Судом відмовлено у задоволенні клопотання про долучення даного доказу, а також розгляд справи було відкладено для виклику свідка та відповідача /а.с. 121-123/.

На судове засідання 02.12.2024 відповідач ОСОБА_2 та її представник Прядка В. М. не з`явилися. Від представника відповідача ОСОБА_6 втретє надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника, без обґрунтування в зв`язку з чим відповідач та її представник не можуть з`явитися до судового засідання.

Колегія суддів, зауважує, що до поданих клопотань представником відповідача не додано будь-яких письмових доказів, які б свідчили, що адвокат Прядка В. М. не може прийняти участь у розгляді справи. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 не була позбавлена можливості з`явитися до судового засідання з метою захисту своїх прав та інтересів, будь-яких клопотань про неможливість явки в дане судове засідання, від відповідача до суду не надходило.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд першої інстанції прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи скаржника, щодо неприйняття доказів та передчасного закриття судового засідання, оскільки судом першої інстанції були вчиненні всі дії щодо виклику відповідача до судових засідань та надання нею безпосередніх пояснення по суті спору, проте відповідач усвідомлено не скористалася своїми правами.

Встановлюючи порядок побачень батька з дочкою у цій справі, суд першої інстанції першочергово врахував інтереси дитини, її вік, стан здоров`я, режим відпочинку, а також принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні.

При цьому суд не встановив обставин, які наразі унеможливлювали реалізацію права батька на таке спілкування, а також врахував, що послідовні дії ОСОБА_1 свідчать про його бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене ст. 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення справі Странд Лоббен та інші проти Норвегії, № 37283/13, 30 листопада 2017 року; рішення у справі Хаддад проти Іспанії, № 16572/17, 18 червня 2019 року).

Стаття 8 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (див. рішення ЄСПЛ у справі Йохансен проти Норвегії», 07 серпня 1996 року).

Вищенаведене свідчить про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не встановила.

Висновок суду першої інстанції, з яким також погоджується колегія суддів, є обґрунтованим, відповідає якнайкращим інтересам дитини, які, є пріоритетними, та зроблений на підставі належним чином досліджених наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, із наданням їм відповідної оцінки.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо посилання скаржника на те, що сума правової допомоги 10000 грн, яку стягнув суд першої інстанції з відповідача на користь позивача є не співмірною з складністю справи, витраченим адвокатом часом та ринковими цінами адвокатських послуг, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом першої інстанції вірно враховано в сукупності, суть спору та причини виникнення такого, подані на підтвердження понесених витрат докази, а також не подану представником відповідача заяву про зменшення судових витрат на правничу допомогу, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 15000 грн до 10000 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Виходячи із положень ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін , то понесені ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції підлягають до часткового задоволення. Колегія суддів, дослідивши надані докази, враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, складність справи, дійшла висновку про можливість часткового відшкодування судових витрат в сумі 3000 грн, пов`язаних із витратами на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 383, 384, 389-391ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 травня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков