Справа № 465/5821/23 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3951/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника апелянта Касандяка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2023 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою 22 квітня 2008 року у Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №54.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 22 квітня 2008 року зареєстровано шлюб з відповідачкою. В шлюбі у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого в сім`ї часто відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Зазначає, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі та суперечать його інтересам. Відтак, просить розірвати шлюб.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 12 грудня 2024 року позов задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 22 квітня 2008 року у Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №54 (повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ), розірвано.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду не погоджується.

На думку відповідачки, твердження ОСОБА_3 , що зазначені у позовній заяві, носять характер оціночних суджень, а відтак, самі по собі не можуть бути належними доказами для обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу.

У підготовчому судовому засіданні, представник ОСОБА_1 адвокат Касандяк В.В., посилаючись на норми матеріального права, що зазначені у ст. 109 СК, чітко задекларував правову позицію сторони відповідача, що полягає у заперечені проти розірвання шлюбу, у першу чергу, в інтересах сина подружжя - ОСОБА_4 .

На думку ОСОБА_1 , син перебуває у так званому перехідному віці, коли роль батька у вихованні хлопця є визначальною, з будь-якої точки зору. Відповідачка вважає, що обставина офіційного розлучення батьків може завдати істотної шкоди психіці підлітка, яка перебуває у складному періоді формування його особистості, як дорослої людини.

Обставина ініціювання одним із подружжя питання про розірвання шлюбу, за умов ухилення цього подружжя від вирішення питань про аліменти на утримання дитини та інших питань, що пов`язані із вихованням, навчанням та зміцненням здоров`я дитини, не може вважатися добросовісною поведінкою у спірних правовідносинах, оскільки така поведінка суперечить вимогам загально соціальних уявлень про честь, людську гідність і совість.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що причини, на які позивач покликався в позовній заяві є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 22 квітня 2008 року у Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №54 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ).

В шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу подальше сімейне життя сторін позивач вважає не можливим, на примирення не згідний.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Встановивши, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 в судові засідання не з`являлась, відзиву на позовну заяву не подавала, не просила додаткового строку на примирення подружжя, а також враховуючи те, що ОСОБА_3 не бажає зберігати подружні відносини із ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про розірвання шлюбу.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що позов про розірвання шлюбу було подано ще в серпні 2023 року, проте до цього часу сторони не примирилися.

Доводи апеляційної скарги про те, що до того як звертатись до суду з вимогами про розірвання шлюбу, ОСОБА_3 повинен був вирішити питання пов`язані з вихованням та навчанням сина, в тому числі фінансового забезпечення його потреб, шляхом укладення з ОСОБА_1 договору про розмір аліментів та умов виконання сторонами батьківських обов`язків після розірвання шлюбу, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, питання виховання сина сторін чи стягнення аліментів не є предметом розгляду в цій справі та не пов`язане з розірванням шлюбу сторін.

Сторони не позбавлені права в досудовому порядку чи шляхом подачі відповідного позову вирішити спірні питання, які стосуються способів участі у вихованні дитини чи стягненні аліментів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 травня 2025 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.