Провадження №22-ц/812/784/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №490/6986/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке ухвалив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Шолох Людмили Миколаївни у приміщенні цього суду 03 березня 2025 року, дата складання повного тексту не зазначена, за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :

У серпні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що в межах мобільного банку Monobank відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проєкту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Онбординг відбувається шляхом: верифікації клієнта очно на точці видачі; верифікація клієнта очно у відділенні Банку; верифікація клієнта очно співробітником служби доставки Банку у зручному для клієнта місці; верифікація клієнта очно кредитним агентом у точці. Починаючи з травня 2020 року: відеоверифікація працівником Банку дистанційно; ДІЯ шерінг на точці дистанційно та селфі клієнта; спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта з паспортом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, далі - Умови, опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 22 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 21000 у вигляді кредитного ліміту на проточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна карта НОМЕР_1 . Умовами договору передбачена сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (37,2% річних), сплата збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (74,4 % річних). Взяті на себе зобов`язання відповідно до умов кредитного договору Банк виконав у повному обсязі, проте відповідач порушив його умови, оскільки своєчасно не надавав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості кредиту та відсотків за його користування, внаслідок чого станом на 11 лютого 2024 року утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 42176 грн 36 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та 2422 грн судового збору.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача Царьов М.В. просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зауваживши, що надані позивачем «Тарифи» та «Умови та Правила надання банківських послуг», Таблиця обчислення кредиту та Паспорт споживчого кредиту не містять підпису Відповідача, який би засвідчував узгодження сторонами всіх істот умов кредитного договору та сам факт укладання такого договору. Відповідач просив суд врахувати позиції Верховного суду України, які викладені у постановах, згідно яких, узагальнено, що умови і правила надання банківських послуг, тарифи, які не мають підпису позичальника, не можуть слугувати доказом правильності нарахування простроченої заборгованості, в тому числі нарахування процентів та штрафів. Щодо анкети-заявки від 22 травня 2018 року та розрахунку заборгованості, зазначив, що анкета-заявка не є кредитним договором у розумінні статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки в цьому документі взагалі не виражено жодної істотної умови кредитного договору, ані розміру кредиту, ані розміру відсотків. Тому, на його думку, виходячи з наданого розрахунку не можливо встановити, чи відповідає він умовам кредитного договору, який не надано позивачем до позовної заяви та на підставі якого договору розрахована заборгованість, тобто позивачем, не доведено факт укладання з відповідачем кредитного договору, за яким обліковується заборгованість, а також підстави нарахування заборгованості, пені та відсотків за користування кредитними коштами.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2025 року позовні вимоги Банку задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 22 травня 2018 р. за тілом кредиту в загальній сумі 42176 грн 36 коп. та 2422 грн. судового збору.

Рішення суд умотивував тим, що позивач належними та достатніми доказами довів, що відповідач уклав з позивачем договір про надання банківських послуг, на підставі якого йому було відкрито рахунок та видано платіжну картку зі встановленням кредитного ліміту. АТ «Універсал банк» виконав в повному обсязі свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти, однак останній свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 11 лютого 2024 року у нього утворилася заборгованість за договором у розмірі 42176 грн 36 коп. та дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими й підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення суд виходив виключно із позиції, заявленої позивачем у справі, його доводи, викладені у відзиві на позовну заяву не були враховані судом при ухваленні судового рішення. Так, посилання позивача в тексті позовної заяви на те, що між сторонами було укладено кредитний договір, не доводить його існування, оскільки не надано доказів існування договору, зокрема сам договір не долучений до матеріалів справи, а позивач не навів поважних причин неподання копії чи примірника кредитного договору, який підтверджував би його укладання у письмовій формі. Щодо посилання позивача на загальні умови обслуговування, то відповідач зауважує, що воно не є належним доказом ознайомлення сторони із умовами вкладання договору, оскільки Інтернет-сторінка не містить інформації про обставини, час, місце та підтвердження (підпис) сторони про повідомлення про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за користування кредитними коштами надані банком, а також розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. До того ж, на підтвердження наявності заборгованості та її розміру позивач подав до суду тільки розрахунок заборгованості, який не містить прізвища та посади особи, яка його склала. Отже, оскільки в ньому відсутні обов`язкові реквізити (підпис, дата складання, реквізити особа яка його склала і т.п.), на думку відповідача, він є нікчемним. Крім того, в матеріалах справи відсутня довідка про розмір встановленого кредитного ліміту, а з наданого суду розрахунку заборгованості неможливо встановити, коли відповідачу був наданий кредит, у якому розмірі, які операції здійснювалися відповідачем за допомогою платіжної картки. Також у судовому рішенні суд першої інстанції вказує, що згідно з Пунктом 5.22 п. 5 розділу II Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/UniversalBank встановлено, що кредит збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості. При цьому банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: відсотки за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами. Проте, встановивши відповідні обставини, суд не надав їм належної матеріально-процесуальної оцінки. Відповідач також зазначає, що до позову не додано договорів, додатків, інших документів на кредитування як в електронній, так і в письмовій формі, що на його думку, є підтвердженням того, що позивач здійснює фінансові махінації, оскільки самовільно створює кредитні зобов`язання на свою користь, без належного акцепту зі сторони боржника.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вказаних вимог закону справу призначено до розгляду без виклику учасників справи.

Апеляційний суд залишив без розгляду додаткові письмові пояснення відповідача ОСОБА_1 , оскільки подання письмових пояснень не входить до переліку заяв по суті справи в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає не повною мірою.

Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, 22 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послу (том 1, а.с. 27).

В анкеті-заяві зазначено, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши анкету-заяву, відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.

Згідно пункту 3 анкети-заяви, відповідачка беззастережно погодилася з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти її про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Крім того, в пункті 6 анкети-заяви зазначено: «Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з договором.

Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису».

«Усе листування щодо цього договору прошу здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору» (пункт 11 анкети-заяви).

Звернувшись із позовом, Банк стверджував про укладення з ОСОБА_1 на підставі зазначеної вище анкети-заяви договору, на виконання якого останній отримав кредитні кошти на умовах строковості, оплатності та повернення, які визначені Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» та Тарифами, а згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за цим договором станом на 11 лютого 2024 року становить 42176,36 грн. З таким погодився суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційний суд не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та частково приймає доводи апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа першого цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

На застосуванні таких правових позицій наголошується в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20 за позовом АТ «Універсал Банк» до фізичної особи про стягнення заборгованості.

У справі, що переглядається апеляційним судом, в анкеті-заяві від 22 травня 2018 року ОСОБА_1 просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов договору. Порядок повернення кредитних коштів, зокрема, строки та розміри здійснення періодичних платежів, розмір процентів за користування кредитними коштами та порядок їх сплати в анкеті-заві не встановлені, процентна ставка та відповідальність позичальника за невиконання умов договору не визначена (том 1, а. с. 27).

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, Банк не пред`явив, тоді як з розрахунку заборгованості, наданого позивачем (том 1, а.с. 17-26), а також з виписки по рахунку клієнта ОСОБА_1 щодо руху коштів (том 1, том 1, а.с. 155-242) вбачається, що в період користування кредитними коштами 07 липня 2018 року по 07 вересня 2023 року) відбувалося нарахування процентів позичальнику за користування цими коштами.

Крім того, з долученого до позовної заяви тексту анкети-заяви від 22 травня 2018 року вбачається, що укладання договору (підписання заяви) відбулося власноручно як зі сторони уповноваженого представника позивача так і відповідачем.

Відомостей, щодо використання відповідачем згенерованого електронного підпису матеріали справи не містять та позивачем не доведено, тому колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про укладення сторонами електронного договору та застосування до нього вимог, визначених Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг».

При цьому доказів на спростування підписання анкети-заяви ОСОБА_1 в суди першої та апеляційної інстанцій не представляв.

Тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність укладання сторонами 22 травня 2018 року договору про надання банківських послуг.

Тобто ОСОБА_1 , підписавши 22 травня 2018 року анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, уклав з позивачем договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтвердив своїм підписом.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.

Відповідачем такі обставини не спростовані.

Однак, долучені до позовної заяви Умови і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, витяг з тарифів чорної картки monobank, в яких визначено умови користування кредитними коштами, порядок розрахунків, обумовлено сплату коштів за користування кредитними коштами, та визначено розміри і порядок застосування штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору на які позивач посилається як на підставу для своїх позовних вимог, відповідачем не підписані, доказів її ознайомлення з цими документами позивачем не надано (том 1, а.с. 28-55).

Також анкета-заява про приєднання до договору про надання банківських послуг, що підписана відповідачем, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту він отримав та з якими умовами і тарифами був ознайомлений на день укладання договору.

Зокрема, долучені до позовної заяви Умови і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank затверджені протоколом правління №46 від 24 листопада 2021 року, тобто після підписання відповідачем анкети-заяви.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був ознайомлений з умовами та правилами обслуговування у АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг та вважає неприйнятними посилання позивача на те, що ці умови та правила є загальнодоступними та розміщені на офіційному сайті фінансової установи, оскільки такі твердження ґрунтуються на припущеннях, що є неприйнятним з огляду на приписи частини шостої статті 81 ЦПК України.

За таких обставин надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи не є складовою укладеного сторонами договору та не визначають його суттєві умови, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, порядку та строків повернення кредитних коштів.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

В силу частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача через неналежне виконання ним обов`язків перед Банком щодо повернення кредитних коштів заборгованості, але не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром такої заборгованості.

Банк у позові зазначив, що виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши відповідачці кредит у вигляді ліміту на платіжну картку.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з цим позовом, Банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, Умові правила обслуговування в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, розрахунок заборгованості та в подальшому додатково - виписку по рахунку клієнта ОСОБА_1 щодо руху коштів.

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, первинним є документ, який містить відомості про операцію. Зокрема, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Пунктом 62 цього ж Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Тобто долучена Банком виписка про рух коштів за рахунком відповідача ОСОБА_1 є належним, допустимим та достатнім доказам, який підтверджує отримання останнім у своє розпорядження від позивача кредитних коштів, користування ними та обсяги і строки повернення коштів.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що позивач в обґрунтування позовних вимог надав лише розрахунок заборгованості, та про відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів, їх розмір.

Враховуючи, що в анкеті-заяві від 22 травня 2018 року розмір процентної ставки не визначений, строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, на що суд першої інстанції не звернув уваги, колегія суддів приходить до переконання, що нарахування позивачем процентів за користування ОСОБА_1 кредитними коштами, списання Банком внесених боржником в рахунок погашення кредиту коштів та зарахування цих коштів на погашення відсотків, є неправомірним та безпідставним та призвело до збільшення суми заборгованості за тілом кредиту за рахунок протиправно списаних банком відсотків.

Згідно з наданих позивачем розрахунку заборгованості (том 1, а.с. 17-26), виписки про рух коштів по рахунку (том 1, а.с. 155-242) всього позивач списав з рахунку відповідача за період з 01 липня 2018 року по 07 вересня 2023 року 11080 грн. 29 процентів за користування кредитом з розрахунку 37,2% річних, що не передбачено укладеним сторонами Договором.

З огляду на встановлені апеляційним судом у справі, яка переглядається, умови кредитного договору колегія суддів вважає, що грошові кошти, які зараховані позивачем на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості відповідача за основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту).

Виходячи з викладеного, доведений позивачем розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за кредитним договором станом на 11 лютого 2024 року складає 31096 грн 07 коп. (42176,36 грн 11080,29 грн) - заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту).

За такого позовні вимоги слід задовольнити частково.

Оскільки суд першої інстанції, неналежно оцінивши наявні у справі докази, без врахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, помилково визнав встановленими обставини щодо наявності заборгованості у зазначеному позивачем розмірі, які є недоведеними, та безпідставно задовольнив позов Банку в повному обсязі, то відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підстави для зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення та задоволення позову частково.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не мають значення для вирішення справи.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду змінено, внаслідок чого позовні вимоги задоволені частково (на 74%), слід провести розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив 2422 грн. 40 коп. судового збору, тому має право на повернення за рахунок відповідача 1792 грн. 58 коп. (2422,40 грн. х 74%).

З урахуванням вимог підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 мав сплатити 3633 грн. 60 коп. судового збору, але сплатив судовий збір у більшому розмірі - 4026 грн.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволені на 26%, відповідачу слід повернути 944 грн. 74 коп. судового збору (3633,4 х 26%).

З урахуванням положень частини 10 статті 141 ЦПК України з метою розподілу судових витрат остаточно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 847 грн. 84 коп. (1792,58 грн. 944,74 грн.).

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 березня 2025 року змінити.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, 31096 грн 07 коп. кредитної заборгованості та 847 грн. 84 коп. судового збору

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________________

Повна постанова складена 13 травня 2025 року