Справа № 524/958/25
Провадження №2/524/3321/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судових засідань Воблікової І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») звернулось до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ) 70488,00 грн заборгованості за кредитним договором, а також 2422,40 грн сплаченого судового збору та 6000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 листопада 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 180993084 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого останній отримав 22000,00 грн на його банківську карту.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання виконало у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 22000,00 грн, а останній свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 70488,00 грн, з яких: 22000,00 грн заборгованість за основним кредитом, 48488,00 грн за несплаченими відсотками.

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, а також додаткові угоди від 28 листопада 2019 року, 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2022 року та 31 грудня 2023 № 19, № 26, № 27, № 31, № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за умовами якого останнє отримало право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 180993084.

05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01, а також додаткові угоди від 03 серпня 2021 року, 30 грудня 2022 року № 2, № 3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, за умовами якого останнє отримало право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 180993084.

04 вересня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 0409/24, за умовами якого останнє отримало право вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 180993084 на суму 70488,00 грн.

Ухвалою від 04 лютого 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі його представника, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договорами факторингу та не надано акти прийому-передачі Реєстру боржників, а долучені копії є лише затвердженою сторонами формою акта, отже, відсутні докази, які б підтверджували належність виконання фактором своїх зобов`язань за договором. ураховуючи викладене, вважає, що позивачем не доведено наявності правонаступництва, а отже права вимоги позивача до нього із цим позовом, що виключає підстави для його задоволення.

Відповідач також зазначив, що кредитний договір № 180993084, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 09 листопада 2020 року, а договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року, яке в свою чергу передало 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке лише 04 вересня 2024 року уклало договір факторингу з позивачем. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане цим товариством спочатку ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, а потім 04 вересня 2024 року за договором факторингу № 0409/24 ТОВ «Юніт Капітал». Таким чином, за доводами відповідача, ТОВ «Юніт Капітал» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 09 листопада 2020 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відтак, на думку відповідача, незалежно від відсутності доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договорами факторингу та актів прийому-передачі Реєстру боржників, у задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» слід відмовити з підстав відсутності порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача.

У відповіді на відзив представник ТОВ «Юніт Капітал» зазначив, що договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, яка підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2024 року. Пунктом 2.1 Розділу 2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, передбачено, що за умовами договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги; предметом цього договору факторингу є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги; відповідно до пункту 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому; пунктом 1.2 цього договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме Реєстрах прав вимоги; згідно з пунктом 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог. Отже, за доводами представника позивача, право вимоги за кредитним договором № 180993084 від 09 листопада 2020 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 09 лютого 2021 року на підставі підписаного сторонами Реєстру прав вимоги № 120 вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем.

Щодо оплати за договором факторингу представник позивача послався на те, що перерахування суми клієнту не є предметом доказування, оскільки перехід прав вимоги підтверджується підписанням реєстру, як передбачується за наведеними вище договорами факторингу; до позовної заяви долучено договір факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі, що є належними доказом стверджувати що фактор набув права вимоги; сам договір факторингу судом нечинним не визнавався, а тому він є правомірним та обов`язковим до виконання. Водночас для повного та всебічного розгляду справи позивач долучив платіжні інструкції про оплату за право грошової вимоги згідно за договором факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та № 0409/24 від 04 вересня 2024 року.

Щодо Реєстрів прав вимоги представник позивача зауважив, що додані до позовної заяви витяги з Реєстру прав вимоги до Договорів факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, копія витягу з реєстру прав вимоги № 120 від 09 лютого 2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, копії Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та скан-копії Витягу з Реєстру Боржників до договору № 0409/24 від 04 вересня 2024 року містять необхідні реквізити, підписи сторін, оформлені належним чином відповідно до встановлених форм договорів факторингу, а також всю необхідну інформацію, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін.

Заперечуючи щодо наведених доводів представника позивача, відповідач зазначив, що перехід прав за реєстром № 120 є недійсним, оскільки на момент укладення договору факторингу (28 листопада 2018 року) право вимоги до нього у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відсутнє; щодо договору факторингу № 05/0820-01 позивач посилається на реєстр № 11 від 31 серпня 2023 року, який базується на попередніх договорах факторингу, які не мали юридичної сили щодо його заборгованості; щодо договору факторингу № 0409/24 позивач не надав доказів фактичної оплати за відступлені права, що є суттєвим для факторингу, а акт прийому-передачі реєстру боржників не підтверджує реального фінансування; позивач неправильно тлумачить постанову Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц; щодо доказів перерахування коштів позивач надав лише платіжні інструкції, але вони не є банківськими документами та не підтверджують фактичного зарахування коштів на його рахунок; позивач не надав повних реєстрів, посилаючись на їх конфіденційність, що ускладнює йому можливість оскаржити їхню достовірність. Отже, за доводами відповідача, позивач не довів: законність переходу права вимоги через ланцюжок договорів факторингу; фактичне фінансування відступлених прав; належне повідомлення його про зміну кредитора.

У додаткових поясненнях представник позивача відносно доводів відповідача щодо строку чинності та предмету договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, переходу прав вимоги за Договором факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року надав пояснення аналогічні попереднім. Щодо не надання повних реєстрів, посилаючись на їх конфіденційність, зауважив, що надані позивачем Реєстри прав вимоги до договорів факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та № 0409/24 від 04 вересня 2024 року є витягами та оформленні згідно з вимогами законодавства. Дані витяги з реєстрів підписані та мають печатки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також зазначена вся важлива інформація, а саме : номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін; ці документи містять всі необхідні реквізити, підписи сторін та оформлені належним чином; ці документи містять інформацію, яка становить таємницю фінансової послуги, така інформація належить до таємниці фінансової послуги відповідно до статті 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». 25 березня 2025 року разом із додатковими поясненнями на підтвердження сплати за договорами факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та № 0409/24 від 04 вересня 2024 року надано платіжні інструкції, а саме: платіжна інструкція № 4586 від 31 серпня 2023 року та № 68 від 05 вересня 2024 року. Також зазначив, що не є підставою для звільнення боржника від виконання кредитного договору те, що він не був повідомлений про відступлення права грошової вимоги, а лише означає виконання боржника свого зобов`язання перед кредитодавцем, з яким укладав договір, що не виконано. Для підтвердження перерахунку коштів за Кредитним договором № 180993084 від 09 листопада 2020 року позивач надав платіжне доручення № 13175a7a-bdfd-4a63-a0b8- 64a5c8d709a7 від 09 листопада 2020 року, Довідку № 08/2024 від банку провайдера (банк, що здійснював переказ коштів) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (яка підтверджує успішне перерахування коштів у сумі 22000,00 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що належить відповідачу.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

За правилами частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону № 675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Суд установив, що 09 листопада 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали Договір № 180993084 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого товариство надає позичальнику кредит без конкретної споживчої мети у сумі 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з пунктами 1.3, 1.4 або 1.5 цього договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником.

Додатковою угодою від 09 листопада 2020 року сторони продовжили строк кредитного договору на 30 днів.

Відповідно до пункту 1.3 на період строку, визначеного пунктом 1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,53 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним.

Пункт 1.4 передбачає, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом.

У пункті 1.5 визначено, що базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом, вказаного в пункті 1.2 Договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування Кредитом; в усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до пункту 1.4 цього Договору.

За правилами пункту 1.6 позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно з пунктом 1.3 цього Договору не пізніше строку вказаного в пункті 1.2 цього Договору.

Відповідно до пункту 1.7 розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно з передбаченим пунктом 1.2 цього Договору строком, зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до Договору).

За приписами статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З відзиву на позовну заяву не вбачається, що відповідач оспорює укладення кредитного договору № 180993084 та факт отримання ним коштів за кредитним договором. Однак, у запереченнях, поданих ним до суду 24 березня 2025 року, посилається на те, що як докази перерахування йому коштів за кредитним договором позивач надав лише платіжні інструкції, але вони не є банківськими документами та не підтверджують фактичного зарахування коштів на його рахунок.

У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі 916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Так, відповідно до платіжного доручення № 13175a7a-bdfd-4a63-a0b8- 64a5c8d709a7 від 09 листопада 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 № 5168-75XX-XXXX-7820 22000,00 грн; призначення платежу переказ коштів згідно з договором № 180993084 від 09 листопада 2020 року; ОСОБА_1 ; код НОМЕР_2 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , без ПДВ; безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer» (а. с. 29). Із довідки № 08/2024, виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» убачається, що банком було здійснено успішні платежі на виконання договору № 1336 від 26 вересня 2013 року, укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», зокрема: ID платежу , 09 листопада 2020 року на суму 22000,00 грн на карту № 5168-75XX-XXXX-7820 (а.с. 30).

Ураховуючи наведене, доводи ОСОБА_1 про відсутність доказів перерахування йому кредитних коштів спростовуються матеріалами справи.

При цьому суд критично ставиться до тверджень відповідача про відсутність доказів отримання ним кредитних коштів шляхом зарахування на його картковий рахунок, оскільки останній не був позбавлений можливості надати докази на обґрунтування цих обставин, зокрема інформацію банківської установи, надану йому як клієнту, або ж звернутися до суду про витребування таких доказів.

Основним же доводом відповідача є відсутність доказів щодо переходу права вимоги через ланцюжок договорів факторингу, а також фактичного фінансування відступлених прав.

Відповідно до статті 1077 ЦК України з а договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зо бов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

У статті 1078 цього Кодексу визначено, що п редметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

За матеріалами справи 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, а також додаткові угоди від: 28 листопада 2019 року № 19, 31 грудня 2020 року № 26, 31 грудня 2021 року № 27, 31 грудня 2022 року № 31 та 31 грудня 2023 року № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.

За інформацією з Реєстру прав вимоги № 120 від 09 лютого 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги, зокрема, за кредитним договором від 09 листопада 2020 року № 180993084 на суму 52910,00 грн, з яких: 22000,00 грн за основною сумою боргу, 309100,00 грн за відсотками.

05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01, а також додаткові угоди від 03 серпня 2021 року № 2, 30 грудня 2022 року № 3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року.

За інформацією з Реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» отримало право вимоги, зокрема, за кредитним договором від 09 листопада 2020 року № 180993084 на суму 70488,00 грн, з яких: 22000,00 грн за основною сумою боргу, 48488,00 грн за відсотками.

04 вересня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 0409/24.

За інформацією з Реєстру боржників до договору факторингу № 0409/24 від 04 вересня 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» отримало право вимоги, зокрема, за кредитним договором від 09 листопада 2020 року № 180993084 суму 70488,00 грн, з яких: 22000,00 грн за основною сумою боргу, 48488,00 грн за відсотками.

На підтвердження укладення наведених угод позивач надав суду, зокрема: договори факторингу; реєстри прав вимог; акти повернення права вимоги; повідомлення боржника за кредитним договором; реєстр боржників; акт прийому-передачі реєстру боржників; реєстр боржників; платіжну інструкцію від 31 серпня 2023 року № 4586, платіжну інструкцію від 05 вересня 2024 року № 68.

На думку суду, наведене спростовує доводи відповідача про відсутність доказів щодо переходу права вимоги до позивача за кредитним договором від 09 листопада 2020 року № 180993084.

При цьому суд виходить із того, що в межах заявлених вимог у цій справі він не наділений повноваженнями ревізувати умови укладення зазначених вище договорів факторингу з наведених відповідачем підстав, який не є стороною таких договорів.

Приписами частини першої статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язань або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження факту укладення Договору від 09 листопада 2020 року № 180993084 між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув права вимоги за цим кредитним договором за договором факторингу. Наведені обставини відповідачем не спростовані, щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором зауважень не висловлено.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову.

Окрім того, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати 2422,40 грн судового збору.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Звертаючись до суду, позивач на підтвердження понесення таких витрат долучив до позовної заяви: договір про надання правової допомоги № 09/09/24-02 від 09 вересня 2024 року, додаткову угоду до цього договору та акт прийому-передачі наданих послуг. Відповідач клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу суду не надав.

При цьому суд ураховує, що за правилами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а передбачені частиною четвертою статті 141 ЦПК України підстави для відступу від загального правила розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.

Отже, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано всі необхідні докази, а тому з відповідача слід стягнути витрати на правничу у сумі 6000,00 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 70488 (сімдесят тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн 00 коп. заборгованості за договором № 180993084 від 09 листопада 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору та 6000 (шість тисяч) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», , місцезнаходження: вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т. М. Ковальчук