№ 201/9860/24
провадження 2/201/553/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Соборного районного суду міста Дніпра в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українського державного університету науки і технологій, третя особа Міністерство освіти і науки України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12 серпня 2024 року звернувся до суду до відповідача Українського державного університету науки і технологій про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги не змінювалися, але уточнювалися і доповнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником посилаються на те, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в період з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року, а саме 01 травня 2024 року з метою набуття освіти подав заяву до приймальної комісії Українського державного університету науки і технологій (UKRAINIAN STATE UNIVERSITY OF SCIENCE AND TECHNOLOGIES) (УДУНТ) (HHI УДХТУ) з відповідними документами про вступ на навчання до аспірантури за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки».

Враховуючи, що ОСОБА_1 надав повний перелік документів відповідно до правил прийому, що діяли станом в період з 01 по 14 травня 2024 року (період подачі документів на вступ до аспірантури), маючи міжнародний сертифікат з іноземної мови на рівні В2, який прирівнюються до найвищого балу вступного іспиту з іноземної мови, його було допущено до складання вступного іспиту зі спеціальності 122 «Комп`ютерні науки», що складено ним успішно 28 травня 2024 року.

Проте, незважаючи на те, що позивач виконав всі вимоги правил прийому до аспірантури Українського державного університету науки і технологій УДУНТ (HHI УДХТУ) у 2024 році станом на період подачі документів на вступ (з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року), був допущений адміністрацією університету до іспиту і склав іспит 28 травня 2024 року, на день подачі позову і далі позивач не зарахований до аспірантури за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки».

28 червня 2024 року вих. № 2806/24 адвокатом Бабка Г.Г. зроблено адвокатський запит до УДУНТ з приводу надання інформації та документів щодо результатів вступу позивача до аспірантури. 17 липня 2024 року вих. 1707/24 адвокатом Бабка Г.Г. зроблено повторний адвокатський запит до УДУНТ з приводу надання інформації та документів щодо результатів вступу позивача до аспірантури.

25 липня 2024 року вих. №14/1157-21/3 УДУНТ надав відповідь на адвокатський запит адвоката Бабка Г.Г., в якій зазначив наступне: позивач дійсно в період з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року подав заяву та пакет документів для вступу до аспірантури для здобуття ступеня доктора філософії за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки», відповідно до розділу III, додатку 13 «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році»; 28 травня 2024 року позивач склав фаховий іспит та отримав 95 балів; позивач не був зарахований до аспірантури Українського державного університету науки і технології у зв`язку зі змінами до Порядку прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році (наказ Міністерства освіти і науки № 690 від 16 травня 2024 року, набрав чинності 27 травня 2024 року).

Позивач звертає увагу на те, що у вказаній відповіді зазначено, що УДУНТ діяв у відповідності до змін, внесених Міністерством освіти і науки України та оновлених «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (зі змінами), які в свою чергу були затверджені за засіданні Вченої ради Університету 07 червня 2024 року протокол №11 та 26 червня 2024 року протокол № 12. Тобто, позивач подавав заяву про вступ та документи в період з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року за діючими на той момент «Правилами прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (затверджений рішенням Вченої ради УДУНТ, протокол № 9 від 26 квітня 2024 року, введений в дію наказом № 47 від 26 квітня 2024 року), а при прийнятті рішення щодо зарахування позивача на навчання УДУНТ діяв відповідно до оновлених «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (зі змінами), які в свою чергу були затверджені за засіданні Вченої ради Університету лише 07 червня 2024 року протокол № 11 та 26 червня 2024 року протокол №12.

В такому випадку, явно наявна розбіжність та порушення з боку УДУНТ, що в свою чергу порушує права позивача. На момент подання заяви про вступ та пакету документів, відповідно до діючої редакції станом в період з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року розділу III, додатку 13 «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (затверджений рішенням Вченої ради УДУНТ, протокол № 9 від 26 квітня 2024 року, введений в дію наказом № 47 від 26 квітня 2024 року) - «особи, які вступають на навчання для здобуття освітньо-наукового рівня доктора філософії, подають до навчально-наукового центру підготовки кадрів вищої кваліфікації Університету наступні документи: результат ЄВІ або сертифікат, що підтверджує рівень володіння іноземною мовою (розділ II, абзац 2 Правил)».

07 червня 2024 року наказом за № 82 про затвердження змін до правил прийому на навчання УДУНТ, відповідно до рішення Вченої ради університету (протокол №11 від 07 червня 2024 року) було введено в дію з дня підписання цього наказу «Правила прийому на навчання до Українського державного університету науки і технологій у 2024 році (зі змінами)», затверджені рішенням Вченої ради від 07 червня 2024 року, протокол № 9.

Тобто, тільки 07 червня 2024 року УДУНТ затвердив зміни до «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технологій у 2024 році (зі змінами)», затверджені рішенням Вченої ради від 07 червня 2024 року, протокол № 9, вже після того, як позивач подав заяву на вступ разом з необхідним пакетом документів, склав іспит.

Позивач звертає увагу, що заяви вступників до аспірантури подані до 27 травня 2024 року (дата оприлюднення Наказу-690 у виданні «Офіційний вісник України») мають розглядатися в редакції Порядку прийому, що діяла на момент подання заяви, про що окремо зазначено у відповіді № 3/5886-24 від 29 серпня 2024 року Міністерства освіти і науки України на звернення ОСОБА_1 .

Тобто, з урахуванням вищевикладеного позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинні були зарахувати на навчання до аспірантури університету на денну форму навчання за кошти фізичних осіб та/або юридичних осіб з 01 червня 2024 року по 31 травня 2028 року, та включити позивача в Наказ № 499ст від 30 травня 2024 року УДУНТ про зарахування аспірантів, здобувачів в 2024 році. А цього не сталося з вини відповідача.

Позивач наголошує, що тільки 07 червня 2024 року (вже після видання Наказу № 499ст від 30 травня 2024 року УДУНТ про зарахування аспірантів, здобувачів в 2024 році), УДУНТ затвердив зміни до «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технологій у 2024 році (зі змінами)», затверджені рішенням Вченої ради від 07 червня 2024 року, протокол № 9.

Також, в самому наказі № 82 про затвердження змін до правил прийому на навчання УДУНТ, відповідно до рішення Вченої ради університету (протокол № 11 від 07 червня 2024 року) зазначено, що ввести в дію з дня підписання цього наказу «Правила прийому на навчання до Українського державного університету науки і технологій у 2024 році (зі змінами)», затверджені рішенням Вченої ради від 07 червня 2024 року, протокол № 9.

Отже, саме з вини відповідача позивач не було зараховано на навчання до аспірантури університету на денну форму навчання за кошти фізичних осіб та/або юридичних осіб з 01 червня 2024 року по 31 травня 2028 року, та саме з вини відповідача позивача не включено в Наказ № 499ст від 30 травня 2024 року УДУНТ про зарахування аспірантів, здобувачів в 2024 році.

У зв`язку із цим, і з метою належного захисту порушених прав та законних інтересів позивача, існує потреба у включенні останнього в Наказ № 499ст від 30 травня 2024 року УДУНТ про зарахування аспірантів, здобувачів в 2024 році на денну форму навчання за кошти фізичних осіб та/або юридичних осіб з 01 червня 2024 року по 31 травня 2028 року за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки» Українського державного університету науки і технологій, куди він мав бути включений у випадку належного розгляду його заяви за «Правилами прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (затверджений рішенням Вченої ради УДУНТ, протокол № 9 від 26 квітня 2024 року, введений в дію наказом № 47 від 26 квітня 2024 року). Зворотна дія нормативно-правового акта у часі - це дія нового нормативно - правового акта на факти та відносини, що мали місце до набуття ним чинності.

Усі особи, які здобувають вищу освіту у вищих навчальних закладах, мають рівні права та обов`язки. Умови конкурсу повинні забезпечувати дотримання прав особи у сфері освіти. Умови прийому на навчання для здобуття вищої освіти оприлюднюються на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки непізніше 15 жовтня року, що передує року вступу до закладу вищої освіти.

Отже, відповідач при прийнятті документів, їх оформленні та реєстрації діяв не добросовісно. На їх (позивача і представника) звернення до відповідача про з`ясування обставин вказаного спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим права позивача, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Позивач вважає дії відповідача та третіх осіб по відмові в його зарахуванні до аспірантури неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим. Просили суд визнати протравною та скасувати відмову Українського державного університету науки і технологій (UKRAINIAN STATE UNIVERSITY OF SCIENCE AND TECHNOLOGIES) (УДУНТ) (HITI УДХТУ) в розгляді заяви та пакету документів на вступ від 01 травня 2024 року та відмову у зарахуванні до аспірантури за денною формою навчання за кошти фізичних осіб та/або юридичних осіб за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки Українського державного університету науки і технологій ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та зобов`язати Український державний університет науки і технологій (UKRAINIAN STATE UNIVERSITY OF SCIENCE AND TECHNOLOGIES) (УДУНТ) (HHI УДХТУ) розглянути заяву та пакет документів на вступ від 01 травня 2024 року з урахуванням висновків суду та включити ОСОБА_1 в Наказ № 499ст від 30 травня 2024 року УДУНТ про зарахування аспірантів, здобувачів в 2024 році на денну форму навчання за кошти фізичних осіб та/або юридичних осіб з 01 червня 2024 року по 31 травня 2028 року за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки» Українського державного університету науки і технологій, з внесенням даних до ЄДЕБО, з урахуванням висновків суду, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Представники відповідача Українського державного університету науки і технологій і третьої особи Міністерство освіти і науки України заперечували проти обставин позову і його задоволення, оскільки їх дії відносно прийому документів, іспитів, реєстрації, вступного періоду і винесення відповідних наказів відповідають вимогам закону, будь-яких порушень не допускали і діяли в передбаченому законом порядку; будь якої шкоди не завдавали, відповіді на звернення надавали своєчасно. Отже, позовні вимоги безпідставні і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

З`ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні з наданих сторонами документів і доказів та позиції позивача встановлено, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в період з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року, а саме 01 травня 2024 року з метою набуття освіти подав заяву до приймальної комісії Українського державного університету науки і технологій (UKRAINIAN STATE UNIVERSITY OF SCIENCE AND TECHNOLOGIES) (УДУНТ) (HHI УДХТУ) з відповідними документами про вступ на навчання до аспірантури за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки».

Враховуючи, що ОСОБА_1 надав повний перелік документів відповідно до правил прийому, що діяли станом в період з 01 по 14 травня 2024 року (період подачі документів на вступ до аспірантури), маючи міжнародний сертифікат з іноземної мови на рівні В2, який прирівнюються до найвищого балу вступного іспиту з іноземної мови, його було допущено до складання вступного іспиту зі спеціальності 122 «Комп`ютерні науки», що складено ним успішно 28 травня 2024 року.

Проте, як стверджує позивач, незважаючи на те, що ОСОБА_1 виконав всі вимоги правил прийому до аспірантури Українського державного університету науки і технологій (UKRAINIAN STATE UNIVERSITY OF SCIENCE AND TECHNOLOGIES) (УДУНТ) (HHI УДХТУ) у 2024 році станом на період подачі документів на вступ (з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року), був допущений адміністрацією університету до іспиту і склав іспит 28 травня 2024 року, на день подачі позову і далі позивач не зарахований до аспірантури за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки».

28 червня 2024 року року вих. № 2806/24 адвокатом Бабка Г.Г. зроблено адвокатський запит до УДУНТ з приводу надання інформації та документів щодо результатів вступу позивача до аспірантури. 17 липня 2024 року вих. 1707/24 адвокатом Бабка Г.Г. зроблено повторний адвокатський запит до УДУНТ з приводу надання інформації та документів щодо результатів вступу позивача до аспірантури.

25 липня 2024 року вих. №14/1157-21/3 УДУНТ надав відповідь на адвокатський запит адвоката Бабка Г.Г., в якій зазначив наступне: позивач дійсно в період з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року подав заяву та пакет документів для вступу до аспірантури для здобуття ступеня доктора філософії за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки», відповідно до розділу III, додатку 13 «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році»; 28 травня 2024 року позивач склав фаховий іспит та отримав 95 балів; позивач не був зарахований до аспірантури Українського державного університету науки і технології у зв`язку зі змінами до Порядку прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році (наказ Міністерства освіти і науки № 690 від 16 травня 2024 року, набрав чинності 27 травня 2024 року).

Позивач звертає увагу на те, що у вказаній відповіді зазначено, що УДУНТ діяв у відповідності до змін, внесених Міністерством освіти і науки України та оновлених «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (зі змінами), які в свою чергу були затверджені за засіданні Вченої ради Університету 07 червня 2024 року протокол №11 та 26 червня 2024 року протокол №12.

Тобто, позивач подавав заяву про вступ та документи в період з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року за діючими на той момент «Правилами прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (затверджений рішенням Вченої ради УДУНТ, протокол № 9 від 26 квітня 2024 року, введений в дію наказом № 47 від 26 квітня 2024 року), а при прийнятті рішення щодо зарахування позивача на навчання УДУНТ діяв відповідно до оновлених «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (зі змінами), які в свою чергу були затверджені за засіданні Вченої ради Університету лише 07 червня 2024 року протокол № 11 та 26 червня 2024 року протокол №12.

В такому випадку, на думку позивача, явно наявна розбіжність та порушення з боку УДУНТ, що в свою чергу порушує права позивача. На момент подання заяви про вступ та пакету документів, відповідно до діючої редакції станом в період з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року розділу III, додатку 13 «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (затверджений рішенням Вченої ради УДУНТ, протокол № 9 від 26 квітня 2024 року, введений в дію наказом № 47 від 26 квітня 2024 року) - «особи, які вступають на навчання для здобуття освітньо-наукового рівня доктора філософії, подають до навчально-наукового центру підготовки кадрів вищої кваліфікації Університету наступні документи: результат ЄВІ або сертифікат, що підтверджує рівень володіння іноземною мовою (розділ II, абзац 2 Правил)».

В розділі II, абзац 2 Правил зазначено: «Вступник, який підтвердив свій рівень знання англійської мови дійсним сертифікатом тестів TOEFL, або International English Language Testing System, або сертифікатом Cambridge English Language Assessment (не нижче рівня B2 Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти чи аналогічного рівня); німецької мови - дійсним сертифікатом TestDaF (не нижче рівня В2 Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти чи аналогічного рівня); французької мови - дійсним сертифікатом тесту DELF або DALF (не нижче рівня В2 Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти чи аналогічного рівня), звільняється від складання вступного іспиту з іноземної мови. Під час визначення результатів конкурсу зазначені сертифікати прирівнюються до результатів вступного іспиту з іноземної мови з найвищим балом.».

Позивачем був поданий разом з заявою на вступ сертифікат рівня В2 Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти №5 від 28 березня 2024 року. Вказаний сертифікат відповідач міжнародним стандартам та є дійсним, що підтверджується його перевіркою, та ніким не оспорюється.

Щодо застосування міжнародних мовних сертифікатів поданих до приймальних комісій до дати видання Наказу МОН від 16 травня 2024 року № 690, зареєстрованого в МОН 30 травня 2024 року за № Ю-5056/0-24, в межах компетенції, позивач повідомив наступне.

Міністерство освіти і науки України своїм наказом від 16 травня 2024 року № 690, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2024 року за № 729/42074 (наказ 690) виключило абзац другий пункту 6 розділу VII Порядку прийому для здобуття вищої освіти у 2024 році, затвердженого наказом МОН від 06 березня 2024 року № 266, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 березня 2024 року за № 379/41724 (Порядок прийому).

Наказ-690 офіційно оприлюднено у видання «Офіційний вісник України» 27 травня 2024 року, № 46, ст. 2911.

Таким чином, починаючи з 27 травня 2024 року під час вступної кампанії 2024 року більше не передбачається можливості звільнення від іспиту з іноземної мови вступників до аспірантури, які підтвердили свій рівень знань володіння іноземною мовою дійсними сертифікатами тестів від будь-яких провайдерів.

Заяви вступників до аспірантури подані до зазначеної дати набрання чинності Наказу-690, тобто до 27 травня 2024 року мають розглядатися в редакції Порядку прийому, що діяла на момент подання заяви.

Отже, на думку ОСОБА_1 , так як позивач подав заяву та документи на вступ в період з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року, що ніким не оспорюється, то його заява про вступ мала розглядатися в редакції Порядку прийому, що діяла на момент подання заяви.

Також, позивач наголошує, що 30 травня 2024 року на засіданні приймальної комісії з питань розгляду документів поданих кандидатами до вступу в аспірантуру розглядались два питання: зарахування аспірантів з 01 червня 2024 року; наказ МОН України від 16 травня 2024 року № 690 «Про внесення зміни до Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році» (зі змінами).

07 червня 2024 року наказом за № 82 про затвердження змін до правил прийому на навчання УДУНТ, відповідно до рішення Вченої ради університету (протокол №11 від 07 червня 2024 року) було введено в дію з дня підписання цього наказу «Правила прийому на навчання до Українського державного університету науки і технологій у 2024 році (зі змінами)», затверджені рішенням Вченої ради від 07 червня 2024 року, протокол № 9.

Тобто, 07 червня 2024 року УДУНТ затвердив зміни до «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технологій у 2024 році (зі змінами)», затверджені рішенням Вченої ради від 07 червня 2024 року, протокол № 9, вже після того, як позивач подав заяву на вступ разом з необхідним пакетом документів, склав іспит. Позивач звертає увагу, що заяви вступників до аспірантури подані до 27 травня 2024 року (дата оприлюднення Наказу-690 у виданні «Офіційний вісник України») мають розглядатися в редакції Порядку прийому, що діяла на момент подання заяви, про що окремо зазначено у відповіді № 3/5886-24 від 29 серпня 2024 року Міністерства освіти і науки України на звернення ОСОБА_1 .

Тобто, на думку позивача, з урахуванням вищевикладеного позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинні були зарахувати на навчання до аспірантури університету на денну форму навчання за кошти фізичних осіб та/або юридичних осіб з 01 червня 2024 року по 31 травня 2028 року, та включити Позивача в Наказ № 499ст від 30 травня 2024 року УДУНТ про зарахування аспірантів, здобувачів в 2024 році.

А цього не сталося з вини відповідача.

Крім того, відповідно до розділу II додатку 13 «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (затверджений рішенням Вченої ради УДУНТ, протокол № 9 від 26 квітня 2024 року, введений в дію наказом № 47 від 26 квітня 2024 року) визначено такі етапи вступної кампанії: «Прийом документів з 01.05 по 14.05; Терміни проведення вступних іспитів з 20.05 по 28.05; Термін оприлюднення списку вступників, яких рекомендовано до зарахування за кошти фізичних та/або юридичних осіб 29 травня; Наказ про зарахування 30 травня; Початок навчання в аспірантурі з 01 червня».

Тобто, як стверджує позивач, він подав заяву, документи, позитивно склав іспит в перший етап вступної компанії під час дії «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (затверджений рішенням Вченої ради УДУНТ. протокол № 9 від 26 квітня 2024 року, введений в дію наказом № 47 від 26 квітня 2024 року) та повинен був бути зарахований за вищезазначеними правилами прийому.

Позивач наголошує, що тільки 07 червня 2024 року (вже після видання Наказу № 499ст від 30 травня 2024 року УДУНТ про зарахування аспірантів, здобувачів в 2024 році), УДУНТ затвердив зміни до «Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технологій у 2024 році (зі змінами)», затверджені рішенням Вченої ради від 07 червня 2024 року, протокол № 9.

Також, в самому наказі № 82 про затвердження змін до правил прийому на навчання УДУНТ, відповідно до рішення Вченої ради університету (протокол № 11 від 07 червня 2024 року) зазначено, що ввести в дію з дня підписання цього наказу «Правила прийому на навчання до Українського державного університету науки і технологій у 2024 році (зі змінами)», затверджені рішенням Вченої ради від 07 червня 2024 року, протокол № 9.

З усього вищевикладеного видно, на думку позивача, що саме з вини відповідача позивач не було зараховано на навчання до аспірантури університету на денну форму навчання за кошти фізичних осіб та/або юридичних осіб з 01 червня 2024 року по 31 травня 2028 року, та саме з вини відповідача позивача не включено в Наказ № 499ст від 30 травня 2024 року УДУНТ про зарахування аспірантів, здобувачів в 2024 році.

Відповідно до пункту 1 Наказу МОН від 24 червня 2024 року № 910, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 червня 2024 року за № 946/42291 (Наказ-910), тимчасово, до 01 січня 2025 року, призупиняється прийом заяв, проведення конкурсного відбору, укладання договорів про навчання між закладом вищої освіти та вступником, та зарахування на навчання для здобуття третього (освітньо-наукового, освітньо-творчого) рівня вищої освіти та в асистентуру-стажування осіб на денну або дуальну форми здобуття освіти за кошти фізичних та юридичних (крім вступників з числа осіб, визначених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за умови підтвердження відповідного права засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (порталу Дія) або шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиною державною електронною базою з питань освіти (ЄДЕБО). Наказ 910 набрав чинності 25 червня 2024 року.

У зв`язку із цим, і з метою належного захисту порушених прав та законних інтересів позивача, існує потреба, на його думку, у включенні останнього в Наказ № 499ст від 30 травня 2024 року УДУНТ про зарахування аспірантів, здобувачів в 2024 році на денну форму навчання за кошти фізичних осіб та/або юридичних осіб з 01 червня 2024 року по 31 травня 2028 року за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки» Українського державного університету науки і технологій, куди він мав бути включений у випадку належного розгляду його заяви за «Правилами прийому на навчання до Українського державного університету науки і технології у 2024 році» (затверджений рішенням Вченої ради УДУНТ, протокол № 9 від 26 квітня 2024 року, введений в дію наказом № 47 від 26 квітня 2024 року).

Зворотна дія нормативно-правового акта у часі - це дія нового нормативно - правового акта на факти та відносини, що мали місце до набуття ним чинності.

Згідно з статтею 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення».

Це означає, як стверджує позивач, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Усі особи, які здобувають вищу освіту у вищих навчальних закладах, мають рівні права та обов`язки. Умови конкурсу повинні забезпечувати дотримання прав особи у сфері освіти. Умови прийому на навчання для здобуття вищої освіти оприлюднюються на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки непізніше 15 жовтня року, що передує року вступу до закладу вищої освіти.

Згідно ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Таким чином, єдиним вирішенням спірного питання, на думку позивача, є захист у судовому порядку. Отже, на думку позивача, відповідач при прийнятті документів, їх оформленні та реєстрації діяв не добросовісно. На їх (позивача і представника) звернення до відповідача про з`ясування обставин вказаного спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим права позивача. Позивач вважає дії відповідача та третіх осіб по відмові в його зарахуванні до аспірантури неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим. В добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що дійсно позивачем ОСОБА_1 в період з 01 травня 2024 року по 14 травня 2024 року було подано заяву та пакет необхідних документів для вступу до аспірантури для здобуття освітнього ступеня доктора філософії за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки». 28 травня 2024 року позивачем був складений конкурсний вступний іспит в Університеті. Проте згодом, ОСОБА_1 не був зарахований до Українського державного університету науки і технологій на навчання в аспірантурі.

Подання особою заяви про вступ та розгляд Університетом такої заяви не прирівнюється до зарахування особи на навчання. Рішення про зарахування особи на навчання оформлюється наказом про зарахування та приймається на підставі результатів усіх складених вступних випробувань.

Відповідно до п. 2 Наказу Міністерства освіти і науки України від 06 березня 2024 року № 266, університет, який заснований Міністерством, а також і навчальні заклади зобов`язані під час затвердження правил прийому на навчання для здобуття вищої освіти забезпечити дотримання вимог Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році, затвердженого згаданим наказом.

При цьому, право встановлювати правила прийому надані міністерству законом, а саме підпунктом 23 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту», згідно якого у 2022, 2023, 2024 роках прийом на навчання для здобуття вищої освіти здійснюється в особливому порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Правила прийому на навчання включають в себе не тільки правила прийому заяв та допуск до вступних іспитів, правила прийому є складним процесом, який завершується винесенням наказу про зарахування на навчання та укладанням контракту.

При цьому, укласти контракт та зарахувати на навчання можна в межах ліцензійного набору, який набирається з урахуванням рейтингу всіх абітурієнтів. А отже остаточне рішення про зарахування на навчання університет приймає з урахуванням діючого на момент зарахування абітурієнтів законодавства та наданого університету ліцензійного набору.

Так, відповідно до пункту 8 Розділу 6 Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України 06 березня 2024 року № 266, приймальна комісія закладу вищої освіти приймає рішення про допущення чи недопущення вступника до участі у конкурсному відборі для вступу на навчання для здобуття вищої освіти за підсумками розгляду поданої вступником заяви, доданих до неї документів, результатів вступних випробувань. На підставі рішення заяві вступника присвоюється один з таких статусів: «Допущено до конкурсу»; «Допущено до конкурсу (навчання за кошти фізичних та юридичних осіб)»; «Відмовлено закладом освіти» (із зазначенням причини відмови).

16 травня 2024 року Міністерство освіти і науки України Наказом № 690, що набрав чинності 27 травня 2024 року, запровадило зміни до вищезгаданого Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році, зокрема зупинило зарахування мовних сертифікатів іноземних провайдерів замість єдиного вступного іспиту (ЄВІ) в разі вступу до аспірантури.

Так, пункт 6 Розділу 7 Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році після затверджених Міністерством освіти і науки змін, у чинній редакції сформульовано наступним чином: Для конкурсного відбору осіб, які вступають на навчання для здобуття ступеня доктора філософії / доктора мистецтва, зараховуються бали вступних іспитів зі спеціальності, а також результати компонентів ЄВІ інших форм вступних випробувань (у формі іспитів, співбесід, презентацій дослідницьких пропозицій чи досягнень), якщо вони передбачені Правилами прийому. Умовою допуску до вступних випробувань у закладі вищої освіти є успішне складання ЄВІ в 2023 році з оцінкою за тест з іноземної мови не менше ніж 130 балів або успішне складання ЄВІ в 2024 році з оцінкою за тест загальної навчальної компетентності не менше ніж 160 балів.

Відповідно до Правил прийому закладу вищої освіти особам, які вступають для здобуття ступеня доктора філософії / доктора мистецтва до аспірантури (ад`юнктури, творчої аспірантури, асистентури-стажування) на основі НРК7 з іншої галузі знань (спеціальності), ніж та, яка зазначена в їхньому дипломі, можуть бути встановлені додаткові вступні випробування.

Тобто, обов`язковою умовою вступу на аспірантуру у 2024 році є складання, окрім інших вступних випробувань, єдиного вступного іспиту (ЄВІ).

Таким чином, позивачем, ОСОБА_1 , вступні випробування, а саме конкурсний вступний іспит в Українському державному університеті науки і технологій було складено 28 травня 2024 року, тобто вже після набрання чинності Наказу Міністерства освіти і науки України №690 від 16 травня 2024 року. З цього випливає, що й рішення про зарахування позивача мало б прийматися у відповідності до новозатвердженого Наказу МОН, та аж ніяк не на підставі вже не діючих норм законодавства.

Тому у відповідності до вищезазначеного наказу МОН, рішенням Вченої ради Українського державного університету науки і технологій 07 червня 2024 року були затверджені зміни до Правил прийому на навчання до Українського державного університету науки і технологій у 2024 році.

Так, відповідно до Розділу 2 Додатку 13 до оновлених Правил, для конкурсного відбору осіб, які вступають на навчання для здобуття ступеня доктора філософії, зараховуються бали вступних іспитів зі спеціальності та іноземної мови. Умовою допуску до вступного іспиту з іноземної мови є успішне складання ЄВІ в 2023 або 2024 році з оцінкою за тест з іноземної мови не менше ніж 130 балів, а за тест з загальної навчальної компетентності (ТЗНК) не менше ніж 100 балів.

Зважаючи, що ОСОБА_1 не виконав усі необхідні умови для вступу на аспірантуру відповідно до оновленого Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році, а саме: не надав результати єдиного вступного іспиту (ЄВІ), зарахований на навчання він не був, адже рішення про зарахування приймається, окрім іншого, на основі результатів усіх складених вступних іспитів.

Таким чином, Український державний університет науки і технологій не мав розбіжностей та порушень зі свого боку, адже діяв у відповідності до змін, запроваджених Міністерством освіти і науки України.

Щодо вимоги позивача щодо розгляду його заяви та включення його до наказу про зарахування. Розгляд заяви вступника та усіх його документів щодо вступу на певну обрану ним спеціальність ніяк не прирівнюється до зарахування на навчання. Крім іншого, беруться до уваги результати вступних випробувань, складені вступником, на основі яких вирішується питання про участь його у конкурсному відборі на певну спеціальність.

Окрім цього, ключову роль відіграє ліцензійний обсяг прийому студентів на навчання, тобто максимально допустима кількість студентів, які можуть бути зараховані до університету на даний напрям підготовки.

Так, згідно пункту 5 Розділу 4 Правил прийому до Українського державного університету науки і технологій у 2024 році, обсяг прийому за кошти фізичних та/або юридичних осіб на фіксовані та відкриті конкурсні пропозиції визначається Університетом у межах різниці між обсягом прийому на конкурсну пропозицію та загальним (максимальним) обсягом державного (регіонального) замовлення.

Обсяг прийому на небюджетну конкурсну пропозицію визначається Університетом у межах ліцензованого обсягу для певного рівня вищої освіти або для певної освітньої програми, що передбачає присвоєння професійної кваліфікації з професій, для яких запроваджено додаткове регулювання.

А отже, остаточне рішення про зарахування на навчання університет приймає з урахуванням діючого на момент зарахування абітурієнтів законодавства та наданого університету обсягу ліцензійного набору.

Також, на основі усіх складених вступниками вступних випробувань університетом складається рейтинговий список, що формується на основі конкурсного балу за результатами усіх вступних випробувань. А наказ про зарахування на навчання, у свою чергу, вже формується на основі рейтингового списку вступників, з урахуванням й інших критеріїв, та видається ректором Університету на підставі рішення приймальної комісії. Накази про зарахування на навчання з додатками до них формуються в ЄДЕБО та оприлюднюються на вебсайті Університету у вигляді списку зарахованих.

Отже, вимога позивача включити його до Наказу Університету про зарахування здобувачів освіти у 2024 році не являється можливим через чітко встановлену послідовну процедуру, яку має пройти кожен вступник при вступі на обрану ним спеціальність. Розгляд заяви та поданих вступниками документів є першим етапом у даній процедурі. Видання Наказу про зарахування є фінальним етапом. Однак між ними двома існують інші обов`язкові до виконання кожним вступником етапи, зокрема, й складання вступних випробувань, після яких саме й формується рейтингових список вступників. Тобто, оминути даний етап та одразу включити вступника до наказу про зарахування лише на основі розгляду його заяви про вступ не є можливим, адже наказ про зарахування видається на основі рейтингових списків вступників.

Окрім цього, прийняття рішення про зарахування вступників належить саме до компетенції закладу освіти, а не суду. Суд, будучи правозастосовчим органом, не може підміняти інший орган державної влади або суб`єкта тих чи інших правовідносин у компетенції якого є право, з урахуванням певних критеріїв приймати ті чи інші рішення. При цьому суд не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу чи певного суб`єкту. В даному випадку це стосується рішення щодо зарахування вступників на навчання. Такі дії належать саме до функцій Університету, а суд у свою чергу може лише визначити чи вони є правомірними, або не є такими, та у такому випадку зобов`язати вчинити інші необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, якщо суд і прийме на себе такі повноваження, йому доведеться оцінювати правильність наданих позивачем відповідей та відповідей інших здобувачів для визначення рейтингу, для чого йому знадобляться певні компетенції, як у галузі іноземної мови, так і у галузі комп`ютерних наук. Також з урахуванням обсягу ліцензійного набору, суду буде необхідно залучити у справу інших абітурієнтів, які з урахуванням включення позивача до наказу про зарахування втратять права на навчання. А також порівняти та визначити хто саме замість позивача повинен припинити навчання з урахуванням обмеженого ліцензійного обсягу університету.

Також, зважаючи, що дійсно прийняття Міністерством освіти і науки України Наказу № 690 від 16 травня 2024 року щодо змін у процедурі вступу на аспірантуру у 2024 році спричинило позивачу значні труднощі, на які він не розраховував, та як наслідок позивач був позбавлений можливості отримання освіти за бажаною спеціальністю на аспірантурі, що зачіпає його право на здобуття освіти, яке прямо передбачено Конституцією України, позивач цілком має право звернутись до адміністративного суду з позовом до Міністерства освіти і науки України з метою оскарження прийнятого Міністерством освіти і науки України, 16 травня 2024 року Наказу № 690.

Університет повинен виконувати рішення Міносвіти, а правила прийому вступних іспитів не можуть суперечити нормативно-правовим актам, прийнятим Міністерствами та іншими відомствами. А отже, якщо і був порушений принцип правової визначеності, то він порушився не університетом, який діє відповідно до чинного законодавства, а іншими особами, дії яких оскаржуються у адміністративному порядку.

Український державний університет науки і технологій діє у відповідності до законодавства України, зокрема, відповідно до змін, що вносить Міністерство освіти і науки України, слідкуючи за своєчасністю оновлення своїх локальних нормативних документів. у тому числі, Порядку прийому на навчання на здобуття вищої освіти в 2024 році в Українському державному університеті науки і технологій, яким саме й керується Університет, провадячи вступну кампанію цього року.

Таким чином, позовну заяву ОСОБА_1 належним чином не обґрунтовано, обставини справи викладені позивачем є недостовірними. А позов може бути задоволеним виключно за умови скасування наказу Міністерства освіти і науки України у порядку адміністративного судочинства, чого на момент розгляду справи вчинено не було. З цього можна зробити висновок, що підстав для задоволення позову немає.

Суд звертає увагу і на наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовою підставою для розроблення умов прийому на навчання є частина перша статті 44 Закону України «Про вищу освіту» (Закон), де зазначено, що прийом на навчання до закладів вищої освіти здійснюється на конкурсній основі відповідно до Умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Умови конкурсу повинні забезпечувати дотримання прав особи у сфері освіти.

Статтею 1 Закону України від 17 березня 2011 року № 31661 «Про центральні органи виконавчої влади» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України. Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певної політики.

Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Положенням про Міністерство освіти і науки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630 (Положення про МОН) визначено, що Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Відповідно до пункту 8 Положення про МОН Міністерство в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, постанов Верховної Ради України та актів Президента України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання.

Положеннями статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» встановлено, що накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами. Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Накази міністерства, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами, після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Всі накази міністерства оприлюднюються державною мовою на офіційному сайті міністерства в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Проєкти наказів міністерства, які мають нормативно-правовий характер, оприлюднюються на офіційному веб-сайті міністерства відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки. Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Накази міністерства або їх окремі частини можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Накази МОН, відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, видаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність» та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Закон України «Про вищу освіту» встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 12 Закону України «Про вищу освіту» управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється: Кабінетом Міністрів України; центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Статтею 13 Закону України «Про вищу освіту» визначені повноваження центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки, інших органів, до сфери управління яких належать заклади вищої освіти, до яких зокрема віднесено окрім іншого, видання нормативно-правових актів з питань вищої освіти у випадках, передбачених цим Законом (підпункт 20).

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Закону України «Про вищу освіту» здобувачем вищої освіти є, серед іншого, аспірант - особа, зарахована до закладу вищої освіти (наукової установи) для здобуття ступеня доктора філософії/доктора мистецтва.

Згідно з ч. 1-3 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» прийом на навчання до закладів вищої освіти здійснюється на конкурсній основі відповідно до Умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Умови конкурсу повинні забезпечувати дотримання прав особи у сфері освіти.

Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Відповідно до ч. 5 ст. 44 цього Закону відповідно до Умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти вчена рада закладу вищої освіти затверджує Правила прийому.

Згідно із ч. 11 ст. 44 Закону прийом на основі ступеня магістра для здобуття ступеня доктора філософії або доктора мистецтва здійснюється за результатами вступних випробувань.

Відповідно до ч. 13 ст. 44 Закону прийом до закладів вищої освіти здійснюється на засадах об`єктивності та відкритості.

Заклад вищої освіти зобов`язаний створити умови для ознайомлення вступників з ліцензією на здійснення освітньої діяльності, сертифікатами про акредитацію, правилами прийому, відомостями про обсяг прийому за кожною спеціальністю та освітнім рівнем, кількістю місць, виділених для вступу на пільгових умовах.

Відповідальність за забезпечення об`єктивності та відкритості прийому до закладів вищої освіти несуть їх керівники.

Згідно із ч. 14 ст. 44 Закону обсяг та порядок оприлюднення інформації про хід і результати прийому до закладів вищої освіти визначаються Умовами прийому на навчання для здобуття вищої освіти.

Відповідно до ч. 16 ст. 44 Закону підставою для зарахування особи на навчання є виконання вимог Умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладання договору про навчання між закладом вищої освіти та вступником (за участі батьків або законних представників - для неповнолітніх вступників), в якому можуть бути деталізовані права та обов`язки сторін відповідно до типової форми, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Цим договором не можуть обмежуватися права чи встановлюватися додаткові обов`язки здобувачів освіти, не передбачені цим Законом чи іншими актами законодавства. У разі зарахування на навчання за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб додатково укладається договір між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати.

Згідно із ч. 17 ст. 44 Закону умови прийому на навчання для здобуття вищої освіти не є регуляторним актом.

Наказом Міністерства освіти і науки України № 266 від 06 березня 2024 року затверджений «Порядок прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році», згідно із п. 7 розділу ІІ якого - Прийом на навчання до аспірантури (ад`юнктури) здійснюється відповідно до Порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 261 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 2023 року № 502) (далі Постанова № 261).

У свою чергу, Постановою № 261 передбачені Процедура та умови вступу до аспірантури (ад`юнктури).

Згідно із п. 14 Постанови № 261 вступ до закладу з метою підготовки в аспірантурі (ад`юнктурі) здійснюється на конкурсній основі відповідно до цього Порядку, Умов прийому на навчання до закладів вищої освіти, затверджених МОН, та правил прийому до відповідного закладу, затверджених вченою радою цього закладу.

Наведення у правилах прийому переліку акредитованих та неакредитованих освітньо-наукових програм є обов`язковим. Атестація здобувача ступеня доктора філософії можлива лише за акредитованою освітньо-науковою програмою.

Відповідно до п. 15 Постанови № 261 для участі у проходженні вступних випробувань особа подає всі необхідні для вступу документи згідно з правилами прийому до закладу у строки, визначені такими правилами прийому.

Згідно із п. 16 Постанови № 261 особа, яка подає для вступу до закладу для підготовки в аспірантурі (ад`юнктурі) диплом, що є еквівалентним диплому магістра і виданий іноземним закладом вищої освіти, проходить вступні випробування нарівні з іншими особами.

Відповідно до п. 17 Постанови № 261 прийом на навчання для здобуття ступеня доктора філософії здійснюється за результатами: єдиного вступного іспиту з іноземної мови, проведеного Українським центром оцінювання якості освіти відповідно до законодавства; вступного іспиту із спеціальності або спеціальностей для міждисциплінарної програми (в обсязі програми рівня вищої освіти магістра з відповідної спеціальності); інших форм вступних випробувань (іспити, співбесіди, презентації дослідницьких пропозицій чи досягнень).

Вступник, який підтвердив свій рівень знань з іноземної мови, зокрема англійської мови, в обсязі, який відповідає рівню В2 Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти, дійсним сертифікатом тестів TOEFL або International English Language Testing System, або сертифікатом Сambridge English Language Assessment, може не складати єдиний вступний іспит з іноземної мови. Під час визначення результатів конкурсу зазначені сертифікати прирівнюються до результатів єдиного вступного іспиту з іноземної мови з найвищим балом.

Результати вступних випробувань до закладу для підготовки в аспірантурі (ад`юнктурі) дійсні для вступу до відповідного закладу протягом одного календарного року.

Згідно із п. 18 Постанови № 261 вступні випробування до закладу для підготовки в аспірантурі (ад`юнктурі) проводяться предметними комісіями, склад яких формується та затверджується у порядку, визначеному закладом.

За результатами проведення вступних випробувань до закладу для підготовки в аспірантурі (ад`юнктурі) приймальна комісія приймає рішення щодо кожного вступника за процедурою, визначеною правилами прийому.

Наказ керівника закладу про зарахування до закладу для підготовки в аспірантурі (ад`юнктурі), прийнятий на підставі рішення приймальної комісії, оприлюднюється в установленому порядку. Відповідна інформація вноситься до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Підпунктом 23 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту» (зі змінами) від 08.11.2023 № 3438-IX, що набрав чинності 27.12.2023, встановлено, що у 2022, 2023, 2024 роках прийом на навчання для здобуття вищої освіти здійснюється в особливому порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, без дотримання вимог цього Закону.

Відповідно до статей 13, 44, підпункту 23 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту», наказом Міністерства освіти і науки України від 06.03.2024 № 266, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.03.2024р. за № 379/41724, затверджений Порядок прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році (далі Наказ № 266).

Розділом VII вказаного наказу МОЗ передбачений порядок конкурсного відбору, його організація та проведення.

Пунктом 6 Розділу VII вказаного наказу № 266 у редакції на момент подання позивачем документів позивачем і складання іспиту (28.05.2024) було передбачено, що вступник, який підтвердив свій рівень знання англійської мови дійсним сертифікатом тестів TOEFL, або International English Language Testing System, або сертифікатом Cambridge English Language Assessment (не нижче рівня B2 Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти чи аналогічного рівня); німецької мови - дійсним сертифікатом TestDaF (не нижче рівня B2 Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти чи аналогічного рівня); французької мови - дійсним сертифікатом тесту DELF або DALF (не нижче рівня B2 Загальноєвропейських рекомендацій з мовної освіти чи аналогічного рівня), звільняється від складання вступного іспиту з іноземної мови. Під час визначення результатів конкурсу зазначені сертифікати прирівнюються до результатів вступного іспиту з іноземної мови з найвищим балом.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 16 травня 2024 року № 690, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 травня 2024 року за № 729/42074 «Про внесення зміни до Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році» (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства освіти і науки № 721 від 21.05.2024) відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 08 листопада 2023 року № 3438-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо державної підсумкової атестації та вступної кампанії 2024 року», пункту 8 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630, внесено до Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06 березня 2024 року № 266, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 березня 2024 року за № 379/41724, відповідні зміни.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України - 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 2, 72, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом з`ясовано, що згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. і ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивачів порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Конституційний Суд України у рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), роз`яснив поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Тобто інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано в резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 ІІК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно- примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У статті 81ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 82 ЩІК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по сучі справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З огляду на вищевикладені приписи чинного законодавства України наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до Українського державного університету науки і технологій про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1, 3, 7, 8, 13, 14, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 3-5, 11, 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Українського державного університету науки і технологій, третя особа Міністерство освіти і науки України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень ч. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень ч. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 14 травня 2025 року.

Суддя