Справа № 308/6179/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача -1 ОСОБА_2 та відповідача 2 ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача -1 ОСОБА_2 та відповідача 2 ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2025 року, вказану позовну заяву залишено без руху із зазначення недоліків які слід усунути, а саме вказано на те, що:

Згідно прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд стягнути з Відповідача 1 ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , та Відповідача 2 ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , солідарно, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 46817,71 за період з 25.02.2019 р. по 21.04.2025 р. та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 253465,04 грн. нараховану за період з 25.02.2019 р. по 31.03.2025 р.

Стягнути з Відповідача 1 ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер картки платник податків НОМЕР_3 , 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 700,02 грн. за період з 25.02.2019 р. по 31.03.2025 р., нарахованих на суму заборгованості, стягнутої на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2019 р.

Стягнути з відповідача 2 ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 129,45 грн. за період з 25.02.2019 р. по 21.04.2025 р. та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 700,02 грн. за період з 25.02.2019 р. по 31.03.2025 р., нарахованих на суму заборгованості, стягнутої на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2019 р.

Вирішити питання про стягнення з Відповідачів сплачених Позивачем судових витрат у розмірі 3019,96 грн.

Позивачем у позовній заяві зазначена ціна позову 301995,69 грн.

За подання до суду вказаного позову сплачено судовий збір: 3019,96 грн., на підтвердження чого в додатку до позовної заяви додано квитанцію: код квитанції:4136-2891-4140-0443; сплачено: 2025-05-01.

Згідно з положеннями п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі Постанова), подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Пунктом 13 цієї Постанови визначено, якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Суд зазначив, що оскільки позивачем заявлено фактично три самостійні вимоги: майнового характеру, позивачу було вказано на необхідність сплатити судовий збір відповідно до встановлених ставок судового збору, передбаченого Законом України «Про судовий збір».

При цьому в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначено, що таким чином, за три вимоги майнового характеру щодо стягненні із відповідачів

3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 46817,71 за період з 25.02.2019 р. по 21.04.2025 р. та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 253465,04 грн. нараховану за період з 25.02.2019 р. по 31.03.2025 р.

відповідача 1 ОСОБА_2 , 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 700,02 гри за період з 25.02.2019 р. по 31.03.2025 р., нарахованих на суму заборгованості, стягнутої на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2019 р.

відповідача 2 ОСОБА_3 , 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 129,45 грн. за період з 25.02.2019 р. по 21.04.2025 р. та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 700,02 грн. за період з 25.02.2019 р. по 31.03.2025 р., нарахованих на суму заборгованості, стягнутої на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2019 р.

позивач має сплатити судовий збір в розмірі 4 776,65 грн. (2536,65 грн. за першу вимогу + 1 120 грн. за другу вимогу + 1 120 грн. за третю вимогу).

Таким чином, в ухвалі від 05.056.2025, вказано на те, що враховуючи часткову сплату судового збору в розмірі 3019,96 грн., позивачу слід доплатити судовий збір в розмірі 1 756,69 грн. та надати до суду докази сплати.

Крім цього, як вказано в ухвалі від 05.05.2025, в позовній заяві позивач сама зазначає, що відповідно п. 19 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Відповідно до приписів ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Поряд із доводами щодо причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не надано суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Разом з тим, правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду не знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 р. у справі № 826/10808/18.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху вказано і на те, що доданий розрахунок сум, що стягуються, суд не вважає обґрунтованим з огляду на таке.

Як вбачається з позовної заяви та доданого до неї розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів 301995,69 грн, з яких

3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 46817,71 за період з 25.02.2019 р. по 21.04.2025 р. та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 253465,04 грн. нараховану за період з 25.02.2019 р. по 31.03.2025 р.

3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 700,02 грн за період з 25.02.2019 р. по 31.03.2025 р., нарахованих на суму заборгованості, стягнутої на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2019 р.

3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 129,45 грн. за період з 25.02.2019 р. по 21.04.2025 р. та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 700,02 грн. за період з 25.02.2019 р. по 31.03.2025 р., нарахованих на суму заборгованості, стягнутої на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2019 р.

При цьому, до матеріалів позовної заяви жодного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2019 р. не долучено.

Крім цього, згідно долученої відповіді Ужгородського ВДВС в Ужгородському районі Закарпатської області від 18.04.2025 року вбачається, що на виконанні перебувають виконавчі провадження де стягувачем є ОСОБА_1 . Зокрема, виконавчий лист від 15.03.2011 №2п-9542/10, згідно якого заборгованість станом на 18.04.2025 року складає 72546,54 грн.; виконавчий лист від 06.03.2015 року №308/11850/14-ц згідно якого заборгованість станом на 18.04.2025 року складає 63146,84 грн.; виконавчий лист від 17.07.2018 року №308/9182/17 згідно якого заборгованість станом на 18.04.2025 року складає 169228,41 грн.

При цьому вказується в даному листі про здійсненні виплати ряду сум в пені періоди за такими виконавчими провадженнями.

При цьому, з доданого розрахунку неможливо встановити, за який період позивач просить стягнути відсотки за користування коштами відповідно до яких саме рішень судів та яких саме суми, та від якої саме суми позики позивачем здійснений такий розрахунок.

Крім того, з доданого розрахунку вбачається, що сума боргу, з якої обраховуються інфляція та 3% річних - є 72546,54 грн, 63236,84 грн., 167552,89 грн., а також 837,76 грн. та 837,76 грн.. При цьому позивачем зазначено період з 25.02.2019 р. по 31.03.2025 р.

Таким чином, з указаного розрахунку судом не вбачається можливим встановити за порушення якого саме грошового зобов`язання, встановленого якого саме рішення суду чи з урахуванням погашення частково сум заборгованості та за які періоди позивач має намір стягувати суму боргу.

20.05.2025 від позивача по справі надійшла заява по усунення недоліків. Так, позивач зазначає, що п. 10 ч.1 ст.176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Відповідно до абз.2 п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору мас відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Вказує, що позивачем заявлено 3 позовні вимоги майнового характеру, загальною сумою всіх вимог 301995,69 грн., і саме з вказаної суми Позивач і сплатив суму судового збору у встановленому законом розмірі, як це прямо передбачено п.10 ч.1ст.176 ЦПК України, підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір». В той же час, в ухвалі від 05.05.2025 року не наведений ані розрахунок двох сум по 1120 грн., ані його базу нарахування і норму Закону України «Про судовий збір», на підставі якої він розрахований.

У заяві вказано на те, що правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 р. у справі №826/10808/18, посилання на яку міститься в ухвалі від 05.05.2025 року, стосувалася норм Кодексу адміністративного судочинства, стаття 122 якого визначає, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. В той же час, ЦПК України не містить такої норми.

Позивач, зазначає, що з урахуванням п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди за період в межах строків позовної давності. При цьому, Позивачем не пропущено процесуального строку звернення до суду, оскільки такий процесуальний строк ЦПК України не встановлений, у зв`язку з чим Позивачем і не подавалось клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Щодо не долучення копії рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2019 року, посилання на яке містилось у прохальній частині позовної заяви, Позивач звертає увагу Суду на допущену в позовній заяві технічну описку в даті рішення - 07.05.2018 року (копія вказаного рішення була долучена до позовної заяви), в оновленій позовній заява вказана описка усунута.

Враховуючи усунення недоліків позовної заяви та відсутність інших підстав для залишення позовної заяви без руху, позивач просить: прийняти позовну заяву до провадження суду та відкрити провадження у справі.

До вказаної заяви позивачем додано: позовна заява (3 прим.); розрахунки суми 3% річних (3 прим.); розрахунки суми інфляційного збільшення суми заборгованості (3 прим.).

Вивчивши, матеріали позовної заяви, заяву подану на виконання вимог ухвали суду від 24.02.2025 року, документи, що додані до неї, вбачається, що позивачем не усунено недоліки на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху в повній мірі.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом із тим, доводи представника позивача у заяві про усунення недоліків, не є підставою для висновку про те, що ним сплачено судовий збір в повному обсязі, та усунуто в повній мірі недоліки на які було вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху було вказано на необхідність доплатити судовий збір, при цьому наведено обґрунтування, з зазначенням відповідних сум та реквізитів для сплати.

Позивачем на виконання вказаної ухвали доказу на підтвердження доплати ним судового збору не додано, тим самим недоліки на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не усунуто.

Окрім того, щодо строків звернення до суду із даним позовом слід зазначити, що питання, а саме щодо подання позову в межах строків позовної давності, порушувалося самим позивачем у позовній заяві, а не з ініціативи суду.

Так, правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно підпункту 1 пункту 1 частини 2статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Можливість пред`явлення кількох окремих позовів є одним з аргументів, який дозволяє виснувати, що у цій справі має місце не одна вимога, а кілька вимог щодо одного відповідача. Також, якщо б позивач подавав окремі позови про стягнення заборгованості за кожним рішенням суду, то мав би сплатити судовий збір за кожний із них.

Слід зазначити, що ЦПК України та Закон України «Про судовий збір» не містять норм, які б давали змогу зробити висновок, що законодавець хоче встановити більш сприятливі наслідки у вигляді сплати судового збору в меншому розмірі для випадків, коли позивач об`єднує вимоги до кількох відповідачів в одному позові або кілька вимог до одного відповідача. Водночас національне законодавство не містить жодних інших випадків, коли б пільги щодо сплати судового збору пов`язувалися з об`єднанням або роз`єднанням позовних вимог. Те саме стосується випадку, коли декілька позивачів пред`являють вимоги до одного відповідача, тоді кожен позивач сплачує судовий збір окремо.

Таким чином, під час тлумачення терміну поняття «вимога» в такому разі має враховуватися, крім предмета та підстави позову, також суб`єктний склад правовідносин (кількість співвідповідачів). Отже, навіть за умови пред`явлення однорідних вимог пов`язаних між собою однією і тією ж підставою виникнення та поданими доказами, судовий збір слід визначати окремо.

Об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18, провадження № 12-231гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, провадження № 12-36гс20, зазначено, що будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

Позивач, звертаючись із позовними вимогами до суду, самостійно обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів. Але вимоги, що заявлені в поданій позовній заяві, за формою, є різнорідними за змістом.

Заява, яка складається з декількох самостійних позовних вимог, у разі недотримання форми і змісту позову в певній частині самостійних вимог тягне за собою не відповідність формі і змісту позовної заяви в цілому.

Згідно абз. 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі).

Суд звертає увагу, що заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами, рішення судів ухвалювались у різний період часу, предмет спору в таких був різний, хоча й стосуються одних відповідачів.

Тобто, заявлено по суті три самостійні вимоги майнового характеру за окремими рішеннями судів про стягнення заборгованості, які об`єднані позивачем в одному позові, та за яким позивачем сплачено судовий збір як за одну вимогу майнового характеру.

Згідно з положеннями абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі Постанова), подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Згідно абз. 2 п.13 цієї Постанови, якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Таким чином, за кожну із заявлених позовних вимог має бути сплачений судовий збір за ставками, передбаченими статтею 4 Закону України «Про судовий збір», чого позивачем виконано не було.

Таким чином станом на станом на 23.05.2025 року, недоліки на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху позивачем не усунуті.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При вирішенні питання про повернення позивачеві його заяви, судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Також, вважаю за необхідне повідомити заявника, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача -1 ОСОБА_2 та відповідача 2 ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,- вважати неподаною і повернути позивачеві.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош