Справа № 463/8609/24 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/444/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року в складі судді Грицка Р.Р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У вересні 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 вересня 2023 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики №6110692. Договір позики підписано електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону, про що свідчить п.9 Договору позики, реквізити та підпис сторін.

11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Маніфою» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників № 2 від 15 лютого 2024 року до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11 січня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 58446 грн., з яких: 18000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 40 446 грн. - заборгованість за відсотками.

Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики №6110692.

Також, 08 жовтня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №4973628.

Відповідно до умов договору позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику») на погоджений на умовах договору строк, шляхом її перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена на сайті з повною інформацією щодо позичальника та його послугами, що передбачено ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

14 червня 2021 року між позивачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило належне йому право вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників.

З реєстру боржників №19 від 27.02.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року слідує, що позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 7750 грн, з яких: 2000 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 5750 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Всупереч умова Договору позики, незважаючи на повідомлення, Відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики №4973628.

Зважаючи на вищевикладене позивач просив про задоволення позову.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Договором позики №6110692 від 07.09.2023 у розмірі 58446 грн та за Договором позики №4973628 від 08.10.2023 у розмірі 3800 грн., а всього 62246, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 2847 грн. 31 коп.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , вважає таке безпідставним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилось, що надані позивачем документи не є достатнім доказом перерахування відповідачу коштів, а відтак наявні підстави для висновку про недоведеність наявності боргу.

Заявлений до стягнення розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за Договором позики №6110692 від 07.09.2023 в сумі 40 446 грн., є несправедливим в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації. Додає, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч.3 ст. 509 та ч.1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи зазначене, вважає, що наявні підстави для зменшення розміру процентів за Договором позики №6110692 від 07.09.2023 до 9000 грн, за №4973628 від 08.10.2023 до 1000 грн відповідно.

Окрім того, зауважує, що заявлена до стягнення сума заборгованості за користування кредитними коштами у розмірі 40446,00 грн. нарахована поза межами строку кредитування (строк кредитування за Договором позики №6110692 від 07.09.2023 80 днів), тобто після 27.12.2023, та поза межами строку кредитування іншого договору (30 днів), тобто після 08.11.2023.

Звертає увагу, що згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зауважує, що позивачем не надано, а матеріали справи не містять документів, з яких можна було б встановити факт відступлення позивачу прав вимоги за кредитними договорами. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення прав вимоги, реєстр договорів, права вимоги, за якими відступаються, зо умови, що він містить дані за кредитним договором.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з огляду на таке.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суд першої інстанції виходив з того, що за договором позики № 6110692 від 07.09.2023 року, відповідачка отримала кредит в розмірі 18000,0 гривень, на строк 80 днів із сплатою за користування кредитом 3% в день. Відтак, в межах строку кредитування відповідач повинна була повернути кредит та сплатити відсотки і саме в межах цих строків має відбуватись нарахування відсотків. Вказана вимога щодо зазначеного договору позивачем дотримана, що відповідає зазначеним вище висновкам Великої Палати Верховного Судувказаних у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Загальна заборгованість становить 58446,0 гривень

В свою чергу, за договором позики № 4973628 від 08.10.2023 року, відповідачка отримала кредит в розмірі 2000,0 гривень на строк 30 днів та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% в день, що становить 60,0 гривень в день. Отже, за цим кредитним договором відповідач зобов`язана сплати відсотки в розмірі 1800,0 гривень, а загальна заборгованість становить 3800,0 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив у зв`язку з безпідставністю.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує таке.

Судом встановлено, що 07 вересня 2023 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики №6110692, за умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а Позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку є суму грошових коштів (суму позики) та сплатити Позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього Договору (а.с.8-14).

Відповідно до п. 2.3.3 Договору сума позики:18 000 грн.

Згідно із пунктом 2.3.4 Договору строк позики: загальний строк до 26 листопада 2023 року (80 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених Розрахунком.

Дата надання позики: 07 вересня 2023 року. Дата повернення позики: 26 листопада 2023 (п.п.2.3.5, 2.3.6).

Згідно із п. 2.5 позика надається Позичальнику в день підписання Сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок Позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , зареєстрованого Позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті.

За п. 2.4 Договору позики процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики: акційна процентна ставка, фіксована 1,61850 % на день, базова процентна ставка, фіксована 2,49000% на день.

Договір позики підписано електронним підписом Позичальника (t30789), відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону.

11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.18-20).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 2 від 15 лютого 2024 року до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11 січня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 58446 грн., з яких: 18 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 40 446 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.23).

Крім цього, 08 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №4973628, відповідно до умов якого, позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджених умовах Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 сума позики 2000 грн. на 30 днів (строк позики).

Базова процентна ставка за перший день користування позикою 22,21% (п.2.3). Базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики 3,00%.

Дата повернення позики 07.11.2023.

Договір позики підписано електронним підписом Позичальника (4zVQWwJ7Vs), відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), надісланий на номер мобільного телефону.

Також, судом встановлено, що 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21 (а.с.33-34).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №19 від 27 лютого 2024 року до Договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 7750 грн, з яких: 2 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 5750 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.38).

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір позики №6110692 від 07.09.2023 та Договір позики №4973628 від 08.10.2023 укладені за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариств - позикодавців шляхом ідентифікації позичальника із зазначенням ним своїх персональних даних, та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такі договори прирівнюються до договорів, укладених в письмовій формі. Факт укладення Договорів позики не заперечується відповідачем.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою», а також ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договори позики за своїм змістом та формою відповідають вимогам, визначеним законом на момент їх укладання та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цими договорами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2020 року у справі № 570/2984/13-ц.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).

Так, до матеріалів справи, позивачем надано докази, які засвідчують факт набуття ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за Договором позики №6110692 від 07.09.2023, зокрема належно оформлений та завірений договір факторингу, витяг з реєстру боржників.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до наведених вимог закону на підтвердження позовних вимог позивач надав належним чином засвідчені витяги з договорів факторингу та витяги з Реєстрів боржників до договорів факторингу, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Тому не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, на те, що позивач не надав доказів переходу до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги та не надав докази оплати ціни продажу за договорами факторингу.

Проведення оплати за договорами факторингу не має вирішального значення для справи, оскільки за умовами усіх договорів факторингу перехід права вимоги (набуття права вимоги) відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі відповідного Реєстру боржників і не пов`язаний з оплатою за договорами.

Твердження апелянта про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів, що позбавляє суд можливості прийти до беззаперечного висновку щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, то апеляційний суд зазначає наступне.

Підписуючи договір позики №6110692 від 07.09.2023, відповідачка була проінформована і погодилася з усіма його істотними умовами. Такий договір ніким не оспорювався та недійсними не визнавався.

Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20 дійшов висновку, якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що відповідачка, заперечуючи перерахування їй коштів, не була позбавлена можливості надати суду першої та апеляційної інстанції виписки по картковому рахунку вказаному у кредитному договорі.

Як зазначалося, судом встановлено, що відповідно до п. 2.5 договору, позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства.

Перевіряючи доводи апелянта в частині стягнення відсотків за Договором позики №6110692 від 07.09.2023, колегія суддів враховує таке.

Так, за змістом умов Договору позики №6110692 від 07.09.2023 передбачено процентні ставки. Зокрема, акційна процентна ставка, фіксована 1, 61850% на день застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання Позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1 цього Договору; базова процентна ставка, фіксована 2,4900% на день, застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2 цього Договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної Додаткової угоди, укладений сторонами цього Договору; основна процентна ставка, фіксована: 3,000% на день застосовується протягом усього строку позик, окрім першого розрахункового періоду. Особливості нарахування процентів за основною процентною ставкою визначено Розділом 3 цього Договору. При цьому за п.п.3.3.договору позичальнику надано право сплатити проценти за користування позикою, нараховані за акційною процентною ставкою, у межах 3-денного строку після спливу строку позики та передбачені наслідки у разі недотримання цієї умови, які застосовуються шляхом нарахування процентів за користування позикою за кожен день строку позики за базовою процентною ставкою на 4-ий день після спливу строку позики.

Будучи зобов`язальною стороною, відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів виконання своїх зобов`язань за договорами, а також власного розрахунку заборгованості.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що сума до стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 40446 грн. не є співмірною сумі кредиту у загальній сумі 18 000 грн, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України, такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вище вказаного положення закону. Отже, відповідачці правомірно нараховані відсотки, а тому висновки суду першої інстанції і в цій частині є правильними.

Доводи скарги про нарахування позивачем процентів поза межами строку кредитування є необґрунтованими, не підтверджені жодними доказами.

З урахування викладеного, суду першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором позики №6110692 від 07.09.2023.

Щодо договору позики №4973628 від 08 жовтня 2023 року, колегія суддів зауважує, що межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Так, відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 у справі №914/2567/17, від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100), від 04.06.2020 у справі №910/1755/19.

При цьому, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений 08.10.2023, натомість договір факторингу 14/06/21, за яким ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», був укладений 14.06.2021 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу від 14.06.2021.

Умовами договору факторингу від 14 червня 2021 року передбачено право вимоги - право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з Боржника, які виникли на підставі Договору позики.

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що договір факторингу був укладений між первісним кредитором ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021, тобто до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ними 08.10.2023, при цьому умови договору факторингу не передбачали передачу права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), тому колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором позики №4973628 в розмірі 7750 грн., оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.

Оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №4973628, що був укладений 08.10.2023 року від первісного кредитора ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до позивача по справі, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права призвело до ухвалення у справі в цій частині незаконного рішення, а тому рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року в частині задоволення позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором позики №4973628 від 08.10.2023 необхідно скасувати, з одночасним ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні такої вимоги.

При цьому, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат(ч.13ст.141ЦПК України).

З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» необхідно стягнути судовий збір в сумі 2673 грн. 49 коп. за розгляд справи судом першої інстанції, та з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 260 грн. 73 коп.

Враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, звільнивши ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» від обов`язку сплати судового збору відповідачці, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню 2412 грн. 76 коп. різниці судового збору.

Керуючись ст.ст 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року в частині задоволення позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором позики №4973628 від 08.10.2023 у розмірі 3800 гривень 00 копійок скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні такої вимоги - відмовити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судового збору у розмірі 2847,31 грн. змінити, зменшити розмір судового збору до 2412 (дві тисячі чотириста дванадцять) гривень 76 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 травня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк