Провадження № 2/537/772/2025
Справа № 537/961/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.05.2025 м. Кременчук
Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого судді Мартишевої Т.О.,
за участю секретаря судових засідань Антохіної Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Губина Анна Юріївна, до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, -
Окрім цього, у зв`язку із пошкодженням авто, позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 20 000 грн., вказуючи, що був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, тривалий час не міг задовольнити свої потреби та потреби членів родини в автотранспорті, перебував у пригніченому стані через ДТП, хвилювався щодо ремонту авто, пошук коштів на ремонт, переживання щодо відновлення авто, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.
Приймаючи до уваги викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 81 710 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 968 грн 96 коп., та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначене підготовче засідання.
Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 квітня 2025 у справі у справі закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач, його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача до суду надійшли заяви про розгляд справи у відсутність сторони позивача та підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У судовому засіданні встановлено, що 19.06.2024 року о 13-30 год. в м. Кременчуці по вул. Троїцькій, 37Б, на перехресті з вул. 29 вересня, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «BMW 318», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу «AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок якої власнику транспортного засобу «AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 (а.с. 8) було завдано матеріальних збитків.
Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.08.2024 року у справі № 524/7236/24, яка набрала законної сили 09.09.2024 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с. 9, 23).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено закономне підлягають доказуванню.
Статтею ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснюється з метою забезпечення відшкодування збитку, отриманого в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну, здоров`ю третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW 318», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ "СК Перша" відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220524049 року (а.с. 24).
Розрахунком страхового відшкодування ПрАТ «СК Перша» (а.с. 25) визначено, що вартість ремонту транспортного засобу Audi A6, НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 складає 596 464, 65 грн, вартість ремонту з урахуванням зносу - 316 523, 26 грн., розмір збитку складає 316 523,16 грн.; сума страхового відшкодування 160 000 грн.
Відповідно до повідомлення 23.10.2024 року та платіжної інструкції № 7991 від 29.10.2024 року ПрАТ «СК Перша» виплатило позивачу ОСОБА_1 за його заявою страхове відшкодування в сумі 160 000 грн. (а.с. 11-13, 25-26).
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на той факт, що вартість виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля «AUDI A6» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, та просив стягнути з відповідача, як винної особи, на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та розміром виплаченого страхового відшкодування, що склдадає : 241 710,00 грн. (вартість відновлюваного ремонту Т3) 160 000,00 грн. (розмір виплаченого страхового відшкодування) = 81 710,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Вартість відновлювального ремонту підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем під час розгляду справи.
Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує суму виплаченого на користь позивача страхового відшкодування, то з відповідача як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та отриманим страховим відшкодуванням.
При цьому відповідачем не надано доказів на спростування суми вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, будь-яких заяв чи клопотань до суду від відповідача під час судового розгляду справи не надходило.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом в ході розгляду даної цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини відповідача ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.
При вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди суд бере до уваги, що позивач був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, тривалий час не міг задовольнити свої потреби та потреби членів родини в автотранспорті, перебував у пригніченому стані через ДТП, хвилювався щодо ремонту авто, пошук коштів на ремонт, переживання щодо відновлення авто, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, тощо.
Суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Заявлений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди 20 000 грн. суд вважає завищеним, з урахуванням того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення і його наслідків для відповідача, тривалість його страждань і переживань, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 12 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.
За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру здоволених позовних вимог стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору при подачі позову до суду у розмірі 892 грн. 70 коп. (968,96 грн. х 92,13 %)(а.с. 7).
Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до такого.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом частини третьої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у загальному розмірі 10 000 гривень. На обґрунтування зазначених витрат представником позивача надані суду наступні докази: договір про надання правничої допомоги № 31 від 31 жовтня 2024 року, укладений між адвокатом Губиною А.Ю., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3757 від 26 січня 2021 року, та ОСОБА_1 ; акт виконаних робіт від 10 лютого 2025 року, що включає співбесіди з обставин звернення клієнта, надання усних консультацій з правничих питань стосовно звернення клієнта, ознайомленя з матеріалами, документами, надами клієнтом для ведення справи, з`ясування та розробка правничої позиції з підготовки матеріалів зі складення позовної заяви про відшкодування шкоди завданої ДТП, розробка проекту позовної заяви та підготовка документів до позовної заяви, надсилання позовної заяви до суду, загальна сума сплаченого гонорару за виконання робіт 10 000 грн; квитанція про прийняття адвокатом Губиною А.Ю. від ОСОБА_1 оплати гонорару у сумі 10 000 грн (а.с. 27-30).
Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу на загальну суму 10 000 гривень, а також враховуючи ціну позову, складність справи, обсяг наданих послуг суд робить висновок, що такі витрати відповідають критерію реальності, справедливості та необхідності.
За таких обставин, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 137, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 81 710 (вісімдесят одна тисяча сімсот десять) гривень 00 копійок, а також у рахунок відшкодування моральної шкоди 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 892 (вісімсот дев`яносто дві) гривні 70 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 26 травня 2025 року.

Суддя : Т.О. Мартишева