Справа № 450/720/25 Провадження № 2-о/450/140/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мельничук І. І.,

секретаря судового засідання Дикої О. Ю.,

за участі заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерство оборони України про встановлення факту смерті під час виконання бойового завдання з відсічі військової агресії російської федерації,

в с т а н о в и в:

заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт загибелі солдата ОСОБА_3 - стрільця 3 відділення охорони 2 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 , який пропав безвісти 24 березня 2022 року, та загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок особливих обставин під час ведення воєнних дій в місті Маріуполь Донецької області, під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, та допустити негайне виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 17.02.2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження по справі.

12.03.2025 року заінтересована особа ОСОБА_2 подав на адресу суду пояснення по справі 450/720/25, в якому вказує, що заяву, подану ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту смерті свого сина ОСОБА_3 , 1996 року народження, яка, за її твердженням, настала ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Маріуполь під час виконання бойового завдання з відсічі збройної агресії Російської Федерації, підтримує повністю, а також вказує, що такий є рідним батьком ОСОБА_3 , родинні зв`язки підтверджені свідоцтвом про народження сина. По обставинах зникнення та смерті сина ( ОСОБА_3 ) зазначив, що з початку повномасштабного вторгнення РФ (24.02.2022) ОСОБА_4 виконував завдання командування у місті Маріуполь, перебуваючи у зоні активних бойових дій. Зв`язок з ним обірвався в березні 2022 року. За твердженням батька, ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 внаслідок бойових дій під час виконання службових обов`язків. Тіло не було евакуйовано, оскільки залишилося на тимчасово окупованій території. Зазначає, що підтвердження факту смерті необхідне для державної реєстрації смерті, отримання соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, оформлення допомоги у зв`язку з втратою годувальника, отримання спадщини та інших особистих чи майнових прав. Інших шляхів для реєстрації смерті не існує, оскільки ДРАЦС вимагає документ, який неможливо отримати без судового рішення. Просить суд визнати допустимими докази, надані на підтвердження смерті. Наполягає на розгляді справи без його участі, за наявними матеріалами справи. Додатково долучає до заяви копії паспорта та РНОКПП, довідку ВПО, витяг з реєстру територіальної громади.

20.03.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» на адресу суду було подано письмові пояснення у цивільній справі № 450/720/25 представником заінтересованої особи Міністерства оборони України Тіщенком А. В., які він мотивує тим, що, згідно з поданою заявою, встановлення факту смерті ОСОБА_3 є необхідним з метою отримання соціальних гарантій, передбачених: Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». У поясненнях наголошено, що: ОСОБА_3 проходив військову службу з 11.12.2020 року у ІНФОРМАЦІЯ_6 ; згідно зі сповіщенням сім`ї № 01/315, солдат зник безвісти 24 березня 2022 року під час виконання бойового завдання в місті Маріуполь; до справи не долучено витягів із наказів командира військової частини щодо включення ОСОБА_3 до списків зниклих безвісти або виключення його зі складу частини. Представник Міністерства оборони України зазначило, що не має інформації про солдата ОСОБА_3 , оскільки він не проходив службу у підпорядкованих МОУ частинах, а тому не може підтвердити факт його загибелі. Такі відомості, на думку представника, може надати лише командування ІНФОРМАЦІЯ_7 , в якому проходив службу загиблий. Крім того, представником було викладено аналіз норм чинного законодавства, зокрема, згідно з: ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану (наказ Мін`юсту № 52/5 від 18.10.2000) реєстрація смерті можлива лише на підставі: лікарського свідоцтва про смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. Щодо окремого провадження, ОСОБА_5 посилається на: ст. 293 ЦПК України, яка визначає, що встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядається в порядку окремого провадження, за відсутності спору про право. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд може встановити факт смерті в певний час у разі неможливості реєстрації смерті органом ДРАЦС. Проте, таке провадження вимагає: надання незаперечних доказів смерті; підтвердження неможливості отримання документа, необхідного для реєстрації події. Посилаючись на постанову Верховного Суду у справі № 591/1461/19 (10.06.2021) та інші судові рішення, ОСОБА_5 підкреслює, що в такій ситуації правильним шляхом є оголошення особи померлою, а не встановлення факту смерті. Щодо оголошення особи померлою, посилається на: ст. 46 ЦК України; ст. 305309 ЦПК України; п. 13 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995. Роз`яснює, що особа може бути оголошена померлою у разі її безвісного зникнення за обставин, які: загрожували життю; дають підстави припустити смерть (зокрема, в умовах воєнних дій). Оголошення особи померлою це судове припущення про її смерть, коли немає доказів, які її напевно підтверджують. Представник Міністерства оборони України Тіщенко А. В. у своїх поясненнях звертає увагу суду , що у справі відсутні належні докази, які могли б підтвердити факт смерті ОСОБА_3 у визначений день. Таким чином, на його думку, відповідним шляхом є не встановлення факту смерті, а оголошення особи померлою за процедурою, передбаченою статтею 46 ЦК України. У зв`язку з цим, просить суд врахувати зазначені пояснення при ухваленні рішення по справі.

01.04.2025 року на адресу суду від заявника надійшло заперечення на пояснення представника Міністерства оборони України на заяву про встановлення факту смерті під час виконання бойового завдання з відсічі військової агресії російської федерації, згідно якого ОСОБА_1 не погоджується з його позицією та наводить власну правову аргументацію. Заявниця вважає необґрунтованою позицію представника МОУ щодо нібито недолучення до справи наказів про включення ОСОБА_3 до списків зниклих безвісти чи виключення зі складу частини. Вона зазначає, що відповідно до ч. 1 і 2 ст. 294 ЦПК України, у справах окремого провадження суд самостійно має вживати заходів для всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, у тому числі витребовувати докази за власною ініціативою. У запереченні наголошується, що згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд самостійно оцінює всі надані докази, при цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили. Заявниця зазначає, що суд вже відкрив провадження у справі та залучив усіх заінтересованих осіб, тож спроба МОУ поставити під сумнів зміст заяви або предмет звернення є неправомірною і такою, що порушує її права. Заявниця вказує, що ОСОБА_3 зник безвісти майже три роки тому, і встановлення юридичного факту його смерті не порушує прав чи законних інтересів інших осіб, а навпаки відповідає нормам чинного законодавства. Заявниця стверджує, що МОУ не виконує своїх функцій із захисту родин військових. Вона посилається на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі № 200/6916/23, яким надано правову оцінку бездіяльності посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_8 . За словами заявниці, вона самостійно шукала сина на окупованій території, наражаючи себе на небезпеку, і змушена була отримувати документи про смерть від ворожої сторони. Заявниця зазначає, що справи про встановлення фактів смерті на окупованій території або під час воєнного стану підлягають невідкладному розгляду, згідно із законодавством. На її думку, позиція Міністерства оборони не сприяє захисту прав, а навпаки втручається в дискрецію суду та намагається затягнути розгляд справи. У запереченні наголошується, що відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження призначене для встановлення юридичних фактів за відсутності спору про право, і є самостійним видом судочинства, що має на меті захист законних інтересів громадян, посилаючись на постанови Верховного Суду у справах № 337/3725/22 (від 26.04.2023) та № 753/8033/22 (від 29.03.2023), заявниця зазначає, що факт смерті може бути підтверджений різними видами доказів, зокрема: письмовими документами; довідками військкомату; свідченнями очевидців; медичними довідками та експертизами; зверненнями до правоохоронних органів тощо. Цей перелік не є вичерпним і має враховуватись у контексті кожної конкретної справи. Заявниця звертає увагу суду на те, що звернення до суду з відповідною заявою було обґрунтованим, з урахуванням листів Верховного Суду (зокрема, лист № 985/0/208-21 від 22.04.2021), які не вимагають попереднього звернення до ДРАЦС для отримання відмови в реєстрації смерті. У зв`язку із вищенаведеним, просить суд визнати подані нею докази належними і допустимими, провести їх повне і об`єктивне дослідження, врахувати вжиті нею заходи з пошуку сина, а також бездіяльність органів ТЦК, що перешкодила отриманню офіційної інформації, та сприяти захисту її конституційних прав. ОСОБА_1 повідомила, що буде особисто брати участь у судовому засіданні в порядку самопредставництва, а також надала докази направлення заперечень усім заінтересованим особам у справі.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 з`явилася, підтримала, подану нею заяву про встановлення факту смерті під час виконання бойового завдання з відсічі військової агресії російської федерації її сина ОСОБА_3 повністю, просила суд таку задоволити.

Представник заінтересованої особи Міністерства оброни України в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника, зазначив, що щодо задоволення заяви про встановлення факту смерті заперечує.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак у свої поясненнях, поданих на адресу суду 12.03.2025 року вказав про розгляд справи без його участі, за наявними матеріалами справи, заяву підтримує та просить таку задоволити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку:

відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що згідно з копією паспорта громадянина України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженець: Донецької обл., м. Маріуполь, місце проживання зареєстровано 19.07.2016 року Приморською районною адміністрацією Маріупольської міської ради в АДРЕСА_1 .

Заявник ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , а залучений до справи як заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 є батьком такого, факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21.03.1996 року Приморським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполь, копією паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 .

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було зареєстровано 23.06.1995 року та розірвано 12.06.1997 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 127 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 12.06.1997 року, згідно якого прізвища після розірвання шлюбу: громадянина не вказано, громадянки ОСОБА_6 ).

У судовому засіданні з усних пояснень заявника та письмових пояснень заінтересованої особи ОСОБА_2 встановлено, що з березня 2022 року зв`язок родичів із ОСОБА_3 був втрачений, а також, що у період із 24.02.2022 року такий виконував завдання та обов`язки військової служби, перебуваючи на тимчасово окупованій території України (м. Маріуполь), на якій велися активні бойові дії.

Заявник ОСОБА_1 зверталась із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 31.01.2025 року, за результатом якої, за № 01/592 від 12.02.2025 року та за підписом тимчасово виконуючого обов?язків начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_7 , було надіслано запитувані документи щодо солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який зник безвісти 24.03.2022 року, зазначено також, що копію трудової книжки такого надати неможливо, у зв`язку із тим, що він її до особової справи не надавав.

Відомості військового квитка серія НОМЕР_5 свідчать, що ОСОБА_3 проходив військову службу в роті охорони ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_12 31.05.2018 року, ОСОБА_3 - учасник бойових дій.

До матеріалів заяви долучено копію Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 29.08.2020 року, відповідно до змісту якого Міністерство оборони України в особі командира НОМЕР_7 навчального танкового полку НОМЕР_8 навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України полковника ОСОБА_8 з одного боку, та громадянина України (військовослужбовця) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з іншого боку, перебуваючи під захистом держави і маючи усі права і свободи, закріплені Конституцією України, відповідно до Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України уклали цей Контракт строком на 3 роки.

Згідно з Витягом із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_13 (по стройовій частині) № 47 від 23.12.2020 року солдата ОСОБА_3 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_9 (по особовому складу) від 11.12.2020 року № 85-PC на посаду стрільця 3 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони Маріупольського об?єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_14 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_15 » Сухопутних військ Збройних Сил України, вважати таким, що з 23.12.2020 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов?язків за посадою за 4 тарифним розрядом у розмірі 2730 гривень, шпк «солдат», календарна вислуга років станом на 23 грудня 2020 року складає 03 роки 03 місяці 25 днів, пільгова вислуга років - 04 роки 07 місяців 25 дні, разом - 07 років 11 місяців 20 днів. Підстава: витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_9 від 11.12.2020 року №85-PC (вх.№1884 від 23.12.2020 року), рапорт солдата ОСОБА_3 (вх. №1868 від 23.12.2020 року).

Відповідно до Витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_16 (з основної діяльності) № 28 від 24.02.2022 року

«Про направлення особового складу групи посилення ІНФОРМАЦІЯ_16 у оперативне розпорядження начальника штабу оборони АДРЕСА_2 », у зв`язку з початком повномасштабної агресії російської федерації проти України та введенням в дію плану оброни міста Маріуполь групі посилення зі складу військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_16 в кількості 17 військовослужбовців, ІНФОРМАЦІЯ_3 в кількості 36 військовослужбовців, вибути у оперативне розпорядження начальника штабу оборони міста Маріуполя - командира НОМЕР_10 бригади оперативного призначення ІНФОРМАЦІЯ_17 (військової частини НОМЕР_11 ).

Відповідно до Витягу з наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) № 43 від 25.02.2022 року, яким відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_16 № 28 від 24.02.2022 року з метою створення групи посилення для виконання завдань плану оборони м. Маріуполя зі складу ІНФОРМАЦІЯ_11 виділено військовослужбовців, у розпорядження командира військової частини НОМЕР_12 Національної гвардії України, серед інших, солдата ОСОБА_3 стрільця 3 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається із сповіщення сім`ї № 01/315 за № 01/315 від 27.01.2025 року, за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_18 підполковника ОСОБА_7 та начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 підполковника ОСОБА_9 , стрілець 3 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_19 , солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , вірний військовій присязі, виявивши стійкість і мужність у бою за нашу Батьківщину, зник безвісти за особливих обставин 24 березня 2022 року під час виконання бойового завдання в місті Маріуполь Донецької області.

03.05.2022 року від начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_11 надійшло повідомлення в Маріупольський РУП ГУ НП в Донецькій області про те, що з 28.02.2022 року втрачено зв?язок із солдатом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , стрільцем 3 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони, який знаходився в м. Маріуполі з метою виконання завдань плану оборони міста (ЄО 5538), на підставі чого 04.05.2022 року були внесені відомості ЄРДР за № 0001274 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 1 ст. 115 КК України (2001 року).

У судовому засіданні 14.05.2025 року з пояснення заявника ОСОБА_1 було встановлено, що нею були вжиті заходи по розшуку сина ОСОБА_3 на окупованій території, оскільки пошукові дії у виді звернення до уповноважених органів, зокрема військомату, в Україні не підтвердили необхідних обставин, в результаті чого нею були отримані документи про його смерть, видані на окупованій території, на підтвердження вказаного, судом було оглянуто паспорт заявника для виїзду за кордон із відповідними відмітками.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 2531 від 12.07.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , дата смерті вказана як ІНФОРМАЦІЯ_5 , а місцем смерті вказано: територія комбінату «Азовсталь», також із довідки про причину смерті (до форми № 106/ у № 2531, яка видається для поховання) від 12.07.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , вказана дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_5 , причина смерті: вибухова травма: осколкове поранення стегна.

20.09.2023 року приморським відділом запису актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки було видано свідоцтво про смерть ( НОМЕР_13 ), актовий запис № 62, згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 26 років, місце смерті: російська федерація, донецька народна республіка, м. Маріуполь, Орджонікідзевський район.

Судом встановлено, що встановлення факту смерті ОСОБА_3 необхідне заявнику для отримання грошових виплат, передбачених для членів сімей загиблих осіб Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Відповідно до статтями 3, 8, 9 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На підставі п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2263-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, та який триває і станом на день прийняття рішення судом.

Законом України № 1207-УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» в редакції від 07 травня 2022 року дано визначення терміну «Тимчасово окупована територія», а саме - тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 року зі змінами, затверджений перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення бойових дій або перебувають тимчасовій окупації. У вказаному переліку зазначена Маріупольська міська територіальна громада.

Суд враховує, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану. Положення статті 317 ЦПК України не вимагають від осіб, які звертаються до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану у здійснені реєстрації таких фактів.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті,реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996, параграф 45), ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142).

Відтак, суд, як виняток, приймає до уваги дані смерть особи, дату і місце, які зазначені у документах, виданих на окупованій території.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, щодо доводів заявника, то суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що учасник справи в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянина України, уродженця м. Маріуполь Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Маріуполь Донецької області, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню в цій частині.

Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне реєстрації такого факту у встановленому законом порядку.

Однак щодо вимоги заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_3 - стрільця 3 відділення охорони 2 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок особливих обставин під час ведення воєнних дій в місті Маріуполь Донецької області, під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вищезгаданої статті 317 ЦПК України суд встановлює факт смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території. Це пов`язано з подальшою реєстрацією смерті органами ДРАЦС і видачею відповідного свідоцтва про смерть. На переконання суду, встановлення такої обставин, як загибель внаслідок особливих обставин під час ведення воєнних дій в місті Маріуполь Донецької області тощо, є неприпустимим, оскільки не є предметом доказування у таких справах, адже подібні факти можуть породжувати право пов`язаних із загиблим осіб отримати певні пільги та компенсаційні виплати.

Тому в цій частині заявлених вимог суд відмовляє у задоволенні, оскільки встановлення причин, умов або кваліфікації смерті зокрема, пов`язаної із захистом Батьківщини чи виконанням бойових завдань не належить до предмета доказування в рамках справ про встановлення факту смерті. Суд зазначає, що встановлює лише сам факт смерті особи у певному місці та в певний час, за наявності передбачених законом умов, без правової оцінки обставин загибелі.

Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 9 Закону України «Про забезпечення праві свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. ст. 12, 19, 81, 82, 141, 229, 247, 258, 265, 293, 315, 316, 317, 430 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерство оборони України про встановлення факту смерті під час виконання бойового завдання з відсічі військової агресії російської федерації задоволити частково.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, уродженця міста Маріуполь, Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в місті Маріуполь, Донецької області.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23.05.2025 року.

СуддяІ. І. Мельничук