Справа № 459/1220/24 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/1670/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добоша Юрія Олександровича щодо не зупинення виконавчого провадження №73824810 та не скасування арешту грошових коштів в межах виконавчого провадження №73824810,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність заступника начальника Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добоша Юрія Олександровича щодо не зупинення виконавчого провадження №73824810 та не скасування арешту грошових коштів в межах виконавчого провадження №73824810 у якій просив:

визнати протиправною бездіяльність заступника начальника Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добоша Юрія Олександровича по не зупиненню виконавчого провадження №73824810 від 15 січня 2024 року з виконання постанови серії БАБ №196859 від 29 жовтня 2023 року, виданої Червоноградським РВП ГУНП у Львівській області про стягнення з нього на користь держави штрафу в розмірі 40800,00 грн. та не скасування арешту грошових коштів в межах даного виконавчого провадження, які обліковуються на рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», на який йому зараховується заробітна плата; зобов`язати заступника начальника Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добоша Юрія Олександровича зупинити виконавче провадження №73824810 від 15 січня 2024 року з виконання постанови серії БАБ №196859 від 29 жовтня 2023 року, виданої Червоноградським РВП ГУНП у Львівській області, про стягнення з нього на користь держави штрафу в розмірі 40800,00 грн., а також у разі наявності станом на день постановлення судом рішення по справі зупинити інші наявні відкриті виконавчі провадження, боржником по яких є він; зобов`язати заступника начальника Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добоша Юрія Олександровича скасувати арешт грошових коштів в межах даного виконавчого провадження, які обліковуються на рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», на який йому зараховується заробітна плата, накладений згідно постанови про арешт коштів боржника від 21 лютого 2024 року у виконавчому провадженні №73824810 з виконання постанови серії БАБ №196859 від 29 жовтня 2023 року, виданої Червоноградським РВП ГУНП у Львівській області.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добоша Юрія Олександровича щодо не зупинення виконавчого провадження №73824810 та не скасування арешту грошових коштів в межах виконавчого провадження №73824810.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і рахунок, на який накладено арешт є таким, на який останній отримує заробітну плату і має спеціальний режим використання.

Вказує, що залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника та звернення стягнення на них порушує його право на отримання винагороди за працю. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20.

Просить ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добоша Юрія Олександровича щодо не зупинення виконавчого провадження №73824810 та не скасування арешту грошових коштів в межах виконавчого провадження №73824810 задовольнити.

02 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності скаржника та його представника.

Заступник начальника Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добош Ю.О. в судове засідання не з`явився, хоча про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином.

Неявка належним чином повідомлених сторін, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 26 травня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом та матеріалами справи встановлено, що на виконанні у Червоноградському відділі державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №73824810 з виконання постанови серії БАБ №196859 від 29 жовтня 2023 року, виданої Червоноградським РВП ГУНП у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 40 800,00 грн.

15 січня 2024 року постановою Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добоша Ю.О. було відкрите виконавче провадження ВП № 73824810 на підставі постанови серії БАБ №196859 від 29 жовтня 2023 року, виданої Червоноградським РВП ГУНП у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 40800,00 грн.

21 лютого 2024 року державним виконавцем у межах даного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

15 квітня 2024 року у Відділ надійшла заява від боржника ОСОБА_1 про скасування арешту у виконавчому провадженні ВП № 73824810 та зупинення цього виконавчого провадження у зв`язку із проходженням ним служби у лавах ЗСУ.

29 квітня 2024 року Червоноградським відділом державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вих.№ 41778 ОСОБА_1 скеровано лист, яким повідомлено про відсутність підстав як для скасування арешту, так і для зупинення виконавчого провадження. У листі зазначено, що на виконання рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус рахунку, на якому знаходяться такі кошти. В разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення таких коштів та повернути постанову виконавця без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII. Зазначає, що арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання ним заробітної плати готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому накладення арешту на грошові кошти боржника не порушує його право на отримання заробітної плати. Крім цього, згідно постанови виконавця, боржникові залишаються доступними грошові кошти з цього рахунку в межах суми, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам. Щодо зупинення вчинення виконавчих дій зазначив, що до поданої заяви боржником ОСОБА_1 не додано жодних доказів, які могли б слугувати причиною для зупинення виконавчого провадження на підставі ст.ст.34, 38 Закону України «Про виконавче провадження», а також вважає, що виконання постанови не вимагала участі боржника.

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині накладення арешту на кошти на рахунках боржника, суд першої інстанції дійшов висновку, що рахунок № НОМЕР_2 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу, відтак у суду відсутні правові підстави визначати вказаний рахунок таким, що має спеціальний режим використання та знімати арешт з такого.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може, із наступних підстав.

Відповідно до статей 55, 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс» щодо офіційного тлумачення положень пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 41, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 ГПК України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» (справа про стягнення заборгованості з підприємств паливно-енергетичного комплексу)).

Виконання судового рішення сфера регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначав, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема: верховенства права; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями (пункти 1, 3, 5,7 та 8 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Як вбачається з постанови заступника начальника Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському (тепер Шептицькому) районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добош Ю.О. від 21 лютого 2024 року про арешт коштів боржника, такий накладений на виконання постанови №БАБ №196859 виданою 29 жовтня 2023 року Червоноградським районним відділом поліції ГУ НП у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 40800 гривень.

Таким чином, адвокат Мацей М.М. звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця під час виконання штрафу, який накладено на Дранчака О.О. згідно постанови №БАБ №196859 виданої 29 жовтня 2023 року Червоноградським районним відділом поліції ГУ НП у Львівській області, тобто не під час виконання судового рішення прийнятого відповідно до ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Мацеєм М.М. помилково подано скаргу на дії державного виконавця до Шептицького міського суду Львівської області замість Львівського окружного адміністративного суду, оскільки розгляд справи має проводитися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Шептицького районного суду Львівської області від 21 травня 2024 року не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України та ухвалена з порушенням норм процесуального права, що в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, ч. 2 ст. 377 ЦПК України є підставою для її скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч.ч. 1, 2 ст. 377, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2024 року скасувати.

Провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добоша Юрія Олександровича щодо не зупинення виконавчого провадження №73824810 та не скасування арешту грошових коштів в межах виконавчого провадження №73824810 - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.