ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 687/108/25

Провадження № 22-ц/820/1104/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.

розглянув у порядку частини 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу №687/108/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 07 березня 2025 року, у складі судді Борсука В.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 85950,00 грн та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №3113425, в якому сторони погодили всі істотні умови, зокрема, розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальну вартість кредиту та інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Відповідачка здійснила усі дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підтвердження електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої було перераховано кошти у розмірі, визначеному договором. Підписанням договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма його умовами та прийняла їх. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становить 20000 грн, проценти за користування кредитом 3750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, проте відповідачка не виконує своїх зобов`язань, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

26 липня 2024 року було укладеного договір факторингу №26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3113425. Тому, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за договором № 3113425.

Оскільки відповідачка заборгованість за договором не сплачує, загальна заборгованість по кредиту станом на дату подачі позову становить 85950 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги становить 63750 грн, заборгованість по комісії 2200 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 07 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25950,00 грн, 731,32 грн судового збору та 2500,00 грн витрат на професійну (правову) допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що відповідачкою не спростовано факт отримання коштів за кредитним договором. Оскільки кредит було надано відповідачці строком з 18.09.2021 по 03.10.2021, тобто на 15 днів, стягненню підлягають проценти за цей період в сумі 3750 грн, так як після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Томашевська О.А., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачка ніколи не зверталась до ТОВ «Мілоан» для отримання коштів і не укладала ніяких договорів позики, не отримувала від даного товариства ніяких коштів, договір позики укладений без її волевиявлення, про існування такого договору їй не було відомо. Зазначає, що вона не вела жодної офіційної переписки з позивачем про отримання позики, адреса електронної пошти, що вказана в договорі, не є адресою відповідачки. З текстом договору позики вперше ознайомилась, отримавши свій примірник позовної заяви позивача. Зауважує, що позивач надав довідку, відповідно до якої проведено виплату позики в сумі 20000 грн на карту клієнта, проте дана довідка не містить інформації кому саме виплачені кошти, на яку карту і кому вона належить. Відповідачка не мала карткових рахунків у АТ «Таскомбанк», ніколи не отримувала банківських карток даного банку та не була його клієнтом. Матеріали справи не містять доказів, які б містили підпис відповідачки про отримання коштів в розмірі 20000 грн або в інший спосіб підтверджували отримання відповідачкою зазначеної суми. Тому, враховуючи, що відповідачка не укладала даний договір, не отримала на свій банківський рахунок грошові кошти, в неї не виникло зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів. Крім того, вказує, що 21.03.2025 відповідачка звернулась з заявою до Кам?янець-Подільського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області про несанкціоноване використання мобільного телефону та анкетних даних. Станом на день подання апеляційної скарги дана заява знаходиться на стадії розгляду. Також апелянтка звертає увагу суду, що позовна заява подана після спливу позовної давності, тому наполягає на застосуванні позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 21 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду усправах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень статті 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Факторинг Партнерс» заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Зазначає, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді, проте вона не виявила бажання приймати участь у справі та подати свої заперечення. Доказів того, що персональні дані відповідачки були використанні товариством або іншими особами для укладення кредитного договору від її імені, суду надано не було. Долучені документи до апеляційної скарги не доводять факт не підписання договору відповідачкою та не підтверджують, що відносно неї було вчинено кримінальне правопорушення. Договір про споживчий кредит було підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідачкою не надано належних доказів на підтвердження неотримання кредитних коштів. Зазначає, що заява апелянтки про застосування строків позовної давності не заслуговує на увагу, оскільки на під час запровадження на території України карантину строки, передбачені статтями 257, 258 ЦК України, продовжувалися на строк його дії, а в період введення воєнного стану були зупинені на строк дії такого стану. Заперечує щодо заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 18 вересня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договірпро споживчий кредит № 3113425.

Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, отриманого на номер мобільного телефону позичальника, який вказаний у заявці на отримання грошових коштів, що підтверджується довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію.

Загальний розмір кредиту становить 20000 грн; кредит надається строком на 15 днів з 18.09.2021 з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту і процентів за користування до 03.10.2021 (пункти 1.2., 1.3., 1.4.).

Відповідно до пунктів 1.5.1., 1.5.2. комісія за надання кредиту становить 2200 грн, яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одночасно; проценти за користування кредитом 3750,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Додатком № 1 до кредитного договору №3113425 від 18.09.2021 «Графік платежів за договором про споживчий кредит 3113425 від 18.09.2021» передбачено, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 03.10.2021 становить 25950 грн, а саме: 20000 грн - кредит, 3750 грн - проценти, 2200 грн - комісія за надання кредиту.

Згідно із довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 10.01.2025 товариство підтвердило надання ТОВ «Мілоан» послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційно технологічну взаємодію та приймання платежів, а також підтвердило успішно проведений платіж 18.09.2021 та зарахування коштів у розмірі 20000,00 грн за договором 3113425 на карту Masterkard НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №3113425, наданим ТОВ «Мілоан», заборгованість по кредитному договору ОСОБА_1 становить 85950 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 20000 грн; заборгованість за відсотками - 63750 грн, заборгованість за комісією 2200 грн.

26.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі - новий фактор) було укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого Клієнт (первісний кредитор) передає (відступає) Фактору (новому кредиторові) за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги, що належать Клієнту, до боржників за кредитними договорами.

Згідно п. 6.1.3. вказаного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до наявних в матеріалах справи реєстру боржників, витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №26-07/2024 від 26.07.2024, платіжної інструкції від 26.07.2024, акта приймання-передачі Реєстру боржників від 26.07.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3113425 на загальну суму 85950 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

За таких обставин, вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Наявні у справі докази підтверджують, що 18.09.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Мілоан» в електронній формі договір про споживчий кредит, за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах визначених договором надати позичальнику грошові кошти у сумі 20000,00 грн строком на 15 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за його користування.

Відповідачка ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що вона не підписувала зазначений кредитний договір електронним підписом.

Проте, у справі відсутні належні та допустимі докази перерахування ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок ОСОБА_1 коштів в сумі 20000 грн.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (постанова Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц).

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч.ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Відповідно до пунктів 59, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року, №75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з п. 63 зазначеного Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15.

На обґрунтування заявленої суми до стягнення з відповідачки позивач надав суду розрахунок заборгованості, довідку ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» про надання послуг з переказу грошових коштів.

Колегія суддів враховує, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу або іншого документу, в тому числі платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, іншого документу, який би підтвердив, що відповідачці було перераховано грошові кошти в розмірі, які передбачені договором кредиту, а вона, відповідно, ці кошти отримала.

Позивач в суді не заявляв клопотання про витребування доказів, зокрема, інформації щодо належності відповідачці карткового рахунку в ТАС «Таскомбанк», видачу їй картки Mastercard за номером НОМЕР_1 та про витребування виписки з банківської установи щодо надходження відповідних коштів на рахунок відповідачки.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, встановивши факт укладення кредитного договору, зробив помилковий висновок, що позивачем доведено належними та достовірними доказами факт надання відповідачці кредитних коштів, а тому відсутні підстави для задоволення позову та стягнення коштів на користь позивача.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог по суті, відсутні підстави для вирішення питання про застосування строків позовної давності,

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апелянтом за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 3633,00 грн що підтверджується квитанцією №1584-9514-5417-7498 від 04.04.2025.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, на користь відповідачки ОСОБА_1 з ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягає стягненню судовий збір у сумі 3633,00 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 07 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» ( вул. Гедройця Єжи, буд. 6, оф. 521, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 3633,00 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні 00 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 травня 2025 року.

Судді : Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко