Провадження №: 2/336/1337/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з позовною заявою, сформованою в системі «Електронний суд», про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за заявою-договором № 2533560-104 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 18 листопада 2021 року, що станом на 19.12.2024 становить 145 141 гривень 43 копійки, з якої: 94 392 гривень 20 копійок заборгованість з основного боргу, 07 гривень 63 коп. заборгованість по процентах, 50 741 гривень 60 копійок заборгованість по комісії.

Свої вимоги мотивує тим, що 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 уклала з позивачем заяву-договір № 2533560-104 про надання кредиту готівкою на власні потреби.

Відповідно до розділу 1 даної заяви-договору позичальнику було надано кредит в розмірі 101483,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1 розділу 1 Кредитного договору, відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.taskombank.com.ua, на укладання кредитного Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і приєднався до умов договору.

У відповідності до змісту кредитного договору та умовами за продуктом «Зручна готівка Максимум», кредитування відповідача здійснювалося на наступних умовах: строк кредитування 48 місяців; цільове призначення кредиту: на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі (споживчі цілі); розмір процентної ставки за користування кредитом: 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 2,5 % щомісячно.

Згідно з розділу 2 Кредитного договору відповідач підтвердив, що ознайомився зі змістом цієї заяви-договору, договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі, обумовленому кредитним договором, які отримані останнім у передбачений кредитним договором спосіб, що підтверджується відповідними виписками по особовому рахунку, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконувала, кредитні кошти у встановлений договором строк не повернула.

Через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 19 грудня 2024 року, загальна заборгованість перед позивачем складає 145 141,43 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 94 392,20 грн., заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) 7,63 грн., заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 50 741,60 грн.

Позивач просить стягнути зазначену заборгованість перед банком з ОСОБА_1 та судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) сторін.

17.03.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Голованової Ю.А. про часткове визнання позовних вимог, в якому зазначено, що умови Заяви-договору № 2533560-104 про надання кредиту від 18.11.2021, якими передбачена сплата комісії за обслуговування кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення заборгованості у вигляді комісії в розмірі 50 741,60 грн. задоволенню не підлягають, а заборгованість за тілом кредиту має бути зменшена на суми здійснених відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості за договором. Так відповідачем фактично було сплачено на користь позивача в рахунок погашення кредитної заборгованості грошові кошти на загальну суму 27 884,80 грн., яку позивач мав зарахувати наступним чином: 27 877,17 грн. в рахунок погашення заборгованості за основним боргом; 7,63 грн. в рахунок погашення процентів за користування кредитом. Таким чином, позивач вправі вимагати від відповідача погашення основної суми заборгованості за кредитом у сумі 73 605,83 грн.

Відповідь на відзив та заперечення до суду не надходили.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

18 листопада 2021 року ОСОБА_1 підписано Заяву-договір № 2533560-104 про надання кредиту, відповідно до якої остання просила Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» надати кредит готівкою на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: загальна сума кредиту 101 483 грн. 00 коп.; сума кредиту без комісії за надання кредиту 101 483 грн. 00 коп.; строк кредиту 48 місяців, проценти за користування кредитом 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредиту 2,5 % щомісячно.

Згідно умов Заяви-договору №2533560-104 про надання кредиту від 18 листопада 2021 року відповідач отримала кредит у розмірі 101 483 грн. 00 коп., що також підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 18 листопада 2021 року по 02 грудня 2024 року. Проте, позичальник допустила неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

З наданого Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2533560-104 від 18 листопада 2021 року вбачається, що станом на 19 грудня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом у розмірі 145 141 грн. 43 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту складає 94 392 грн. 20 коп., заборгованість по процентам - 7 грн. 63 коп.; заборгованість по комісії 50 741 грн. 60 коп. (а.с. 97-98).

Також з розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2533560-104 від 18 листопада 2021 року, виписки по особовому рахунку за період з 18 листопада 2021 року по 02 грудня 2024 року, та квитанцій наданих суду відповідачем, вбачається, що за період з грудня 2021 р. по липень 2023 р. ОСОБА_1 було сплачено банку на виконання умов кредитного договору суму в розмірі 27 884 грн. 80 коп., а саме: 07.12.2021 року 5400 грн. (квитанція № 14526168 від 07.12.2021), 10.01.2022 року 5400,00 грн. (квитанція № 14751697 від 10.01.2022), 07.02.2022 року 5400 грн. (квитанція № 14950079 від 07.02.2022 року, 11.05.2022 року 2000 грн. (квитанція № 15263960 від 11.05.2022), 24.05.2022 року 4000 грн. (квитанція № 15301909 від 24.05.2022), 11.07.2022 року 2000 грн. (квитанція № 15534165 від 11.07.2022), 08.08.2022 року 2600 грн. (квитанція № 15730597 від 08.08.2022), 09.06.2023 року 95,00 грн. (квитанція № 19517-18 від 09.06.2023), 26.06.2023 року 490,00 грн. (квитанція № 19534-12 від 26.06.2023), 24.07.2023 року 499,80 (квитанція № 19562-15 від 24.07.2023), з яких Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» 22 833,72 грн. було зараховано в рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту, 15 грн. 28 коп. було зараховано в рахунок погашення відсотків за користування кредитом.

Позивачем за вих. № 184884/70 від 16.09.2024 року було направлено відповідачу повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату нарахованих процентів (а.с. 14).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною другою ст. 638 ЦК України визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Що стосується сплати комісії за обслуговування кредиту суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

За змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.

Сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність).

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства (висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 363/1834/17, викладений в постанові від 13.07.2022 р.).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» комісії за споживчим кредитом відносяться до витрат споживача, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 496/3134/19, викладені в постанові від 13.07.2022 р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем у справі не надано жодних доказів надання відповідачу за його вимогою послуг з обслуговування Кредиту в обсязі більшому, ніж встановлено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 р. у справі № 496/3134/19 якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведених підстав суд вважає, що умова укладеного між позивачем та відповідачем 18.11.2021 р. заяви-договору № 2533560-104, викладена в п. 1.4. щодо сплати комісії в розмірі 2,5% щомісячно є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене позов в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у вигляді комісії в розмірі 50 741,60 грн. задоволенню не підлягає.

Також, виходячи з нікчемності умов договору щодо сплати позичальником комісії в розмірі 2,5% щомісячно суми сплачених відповідачем на виконання умов договору сум, які були враховані позивачем в якості сплати комісії мають бути враховані в якості сплати суми основного боргу.

Виходячи з суми отриманого відповідачем кредиту в розмірі 101 483 грн. 00 коп., суму, сплачену відповідачем суму на виконання умов кредитного договору в розмірі 27 884 грн. 80 коп., суд вважає, що розмір невиконаного відповідачем основного зобов`язання зобов`язання за заявою-договором № 2533560-104 про надання кредиту від 18.11.2021 р. складає 73 598,20 грн. (101 483,00 грн. 27 884,80 грн), що складається із заборгованості за тілом кредиту.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, крім іншого як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки задоволено 50,71 % позову (73 598,20 грн. : 145 141,43 грн. х 100%), а сплачено 1228,39 грн. судового збору, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 5270,81 грн. судових витрат (50,71 % х 2422,40 грн. : 100%).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Заявою-договором №2533560-104 від 18 листопада 2021 року в загальному розмірі 73 598 (сімдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто вісім) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» судові витрати в розмірі 1 228 грн. 39 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити у задоволенні.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України, зазначаються наступні відомості:

Позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк», , місцезнаходження 01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.А. Галущенко