РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 рокуселище Петрове Справа № 941/408/24
Провадження № 2/941/26/25

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Проценко К.В.

з участю: представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2

відповідача за первісним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в селищі Петрове Кіровоградської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Рижкова Вікторія Олегівна, до ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , від імені якої діє Турбаєвський Юрій Віталійович, до ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, обґрунтовану тим, що з 07 березня 2014 року він перебував з відповідачем у шлюбних відносинах. Рішенням Петрівського районного суду Кіровгорадської області від 24 листопада 2022 року у справі № 941/937/22 шлюб між сторонами був розірваний.

За час подружнього життя сторонами було придбано нерухоме майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 75.8 кв.м., житловою площею 35 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку під даним будинком загальною площею 0,2063 га, кадастровий номер :51:000:0635; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 249.

За згодою подружжя вищезазначений будинок та земельна ділянка були придбані відповідачем за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 05 липня 2022 року, за спільні заощадження подружжя, наявні в останніх на час придбання будинку та земельної ділянки, які є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивач просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаних житлового будинку з надвірними будівлями, та земельної ділянки, а на 1/2 частину вищевказаних житлового будинку з надвірними будівлями, та земельної ділянки визнати право власності за ОСОБА_3 , а також стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір .

17.06.2024 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя,в якій заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 листопада 2022 року рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами був розірваний, після розірвання шлюбу неповнолітні діти: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якізалишились проживати з позивачем - ОСОБА_3 . Крім цього разом з позивачкою проживає ще одна неповнолітня дитина від попереднього шлюбу, тому на утриманні ОСОБА_3 перебувають троє дітей, у тому числі і двоє спільних з відповідачем дітей.

У свою чергу, відповідач, ОСОБА_4 , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і не надає допомоги у вихованні та утриманні спільних малолітніх дітей. Судовим наказом Петрівського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2023 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Однак відповідно до інформації про виконавче провадження № 71612986 від 14 червня 2024 року та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14 червня 2024 року № 694, складеного начальником Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за період з 31.01.2023 року по 31.05.2024 року, ОСОБА_4 неналежно виконує зобов`язання за судовим рішенням та має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 56 832,81 грн., що в результаті призвело до встановлення інших обмежень, а саме: тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасового обмеження у праві полювання, тимчасового обмеження у праві користування зброєю та тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами

А тому позивач просить суд відступити від презумпції рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя та збільшити її частку у спільному майні подружжя з врахуванням інтересів 3 неповнолітніх дітей до 4/5 частини, як це передбачено частинами другою, третьою статті 70 Сімейного кодексу України, коли суд при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування), тавинести рішення, яким здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, визначивши в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності за ОСОБА_3 на 4/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 та на 4/5 частини земельної ділянки площею 0,2063 га з кадастровим номером :51:000:0635 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Також в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності за ОСОБА_4 на 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 та на 1/5 частину земельної ділянки площею 0,2063 га, з кадастровим номером :51:000:0635, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також стягнути з ОСОБА_4 понесені судові витрати.

Заперечуючи проти заявленого позову представником відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 - адвокатом Рижковою Вікторією Олегівною подано відзив на позовну заяву, за змістом якого не погодились із зустрічними позовними вимогами позивача, адже: вказаний варіант поділу майна позивачкою у зустрічному позові запропонований із врахуванням того, що їх спільні діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та одна не спільна дитина, проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні.

Запропонований позивачкою варіант поділу спільного сумісного майна суперечить засадам цивільного та сімейного законодавства, а саме, пункту 6 частини 1 статті З ЦК України, ч. 5 ст. 7 СК України, ч. 6 ст. 7 СК України, оскільки посилання позивачки на те, що з нею проживають діти і стягнуті з відповідача та несплата ним в деяких місяцях аліментів є недостатнім для їх забезпечення, а як наслідок це є підставою для збільшення розміру її частки, суперечить дійсним обставинам справи. Також представник відповідача зазначила про те, що рішення органу опіки та піклування або суду щодо визначення місця проживання вказаних дітей з матір`ю не приймалось. Крім цього беззаперечних доказів позивачкою з приводу того, що діти проживають виключно з нею, що вона являється безробітною, і що діти на даний час хворіють, або в силу фізичного та духовного розвитку потребують додаткових витрат, суду надано не було, оскільки за період розлучення сторін, діти приїздили до батька в гості, де тривало перебували. Зазначають про те, що відповідач завжди дбав про добробут сім`ї. Під час проходження служби в лавах Збройних сил України, за отримане грошове забезпечення, набув спірне майно у власність. Дані дії спростовують обставини, які мають істотне значення для справи задля зменшення розміру частки у майні, адже всі кошти, які останній отримував у якості грошового забезпечення, він витрачав в інтересах своєї сім`ї. З урахуванням вищенаведеного, вважають, що на даний час є підстави для поділу майна, однак із розрахунку розміру по одній другій частини кожному, а тому, просять суд відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

У судове засідання позивач-відповідач ОСОБА_4 не прибув, його представник адвокат Рижкова Вікторія Олегівна підтримала позов до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя. Просила суд визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 75.8 кв.м., житловою площею 35 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/2 частину земельної ділянки під даним будинком загальною площею 0,2063 га, кадастровий номер :51:000:0635; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зустрічний позов вважає безпідставним, просила у його задоволенні відмовити.

У судовому засіданні відповідачка-позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги визнали частково, вимоги ОСОБА_3 підтримали у повному обсязі. При цьому ОСОБА_3 не заперечила з приводу того, що житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 75.8 кв.м., житловою площею 35 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка під даним будинком загальною площею 0,2063 га, кадастровий номер :51:000:0635; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), є спільною сумісною власністю подружжя. Однак при його поділі необхідно врахувати, що саме їх спільні діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та одна не спільна дитина, проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, а відповідач при цьому ухиляється від сплати аліментів, тому її частка повинна бути більшою.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2014 рокудо 24 листопада 2022 року, що підтверджується рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2022 року у справі № 941/937/22.

Відповідно до свідоцтва про народження від 15 вересня 2014 року Серія НОМЕР_1 та свідоцтва про народження від 10 січня 2018 року Серія НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають спільних малолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2014 року народження, та ОСОБА_6 , 2018 року народження.

Судовим наказом Петрівського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2023 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_4 по виконавчому провадженню № 71612986 від 17 квітня 2025 року № 522, складеного начальником Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) , ОСОБА_4 за період з 31.01.2023 року по 17.04.2025 року має заборгованність по сплаті аліментів у розмірі 99412,57 грн.

Як вбачається з Витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 05.07.2022 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 75.8 кв.м., житловою площею 35 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку під даним будинком загальною площею 0,2063 га, кадастровий номер :51:000:0635, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Вказане право власності виникло у ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна від 05.07.2022 року, за умовами якого чоловік (співвласник) покупця ОСОБА_4 надав письмову згоду, посвідчену нотаріально, на купівлю вищевказаних житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки під даним будинком.

З приводу даного майна, між сторонами виник спір, ОСОБА_4 наполягає на його поділі в рівних частках, а ОСОБА_3 не заперечує проти поділу, однак просить збільшити її частку.

Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України, а також на ці правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу України, що регулює правовий статус спільного майна.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

За таких обставин, з огляду на ту обставину, що титульним власником спірного майна є ОСОБА_3 , проте житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка під даним будинком були придбані сторонами в шлюбі, тому на них поширюється режим спільної сумісної власності. Вказана обставина сторонами визнається, поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірне майно сторонами не оспорюється, тому в силу вимог частини 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті10, 60 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина 2 ст. 70 СК України).

Відповідно до частини третьої ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Вказана правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17.

У зустрічному позові представник відповідачки-позивачки просить відступити від засади рівності у праві спільної сумісної власності на підставі частини третьої ст. 70 СК України.

Отже, на підставі вищевказаної норми суд при поділі майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, може збільшити частку дружини, чоловіка за наявності одночасно двох умов: 1) з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка; 2) розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Так, відповідачка-позивачка ОСОБА_3 вказує на те, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишились проживати з нею. Крім цього разом з позивачкою проживає ще одна неповнолітня дитина від попереднього шлюбу, тому на утриманні ОСОБА_3 перебувають троє дітей, у тому числі і двоє спільних з відповідачем дітей.

Вказана обставина позивачем-відповідачем ОСОБА_4 заперечується, однак його заперечення спростовуються довідкою Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 13 червня 2024 року № 509, відповідно до якої діти проживають разом з ОСОБА_3 та перебувають на її повному утриманні.

Разом з тим, як стверджувала представник позивача-відповідача - адвокат Рижкова В.О., з дітьми він спілкується, за період розлучення сторін діти приїздили до батька в гості, де тривало перебували, і він окрім сплати аліментів, передає їм різні продукти харчування та побутові речі. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_7 , яка теж перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , і за період їх сумісного проживання діти від попереднього шлюбу з ОСОБА_3 два рази приїжджали до них у гості на декілька тижнів, і її чоловік купував їм все необхідне.

В той же час щодо посилань відповідачки-позивачки на те, що розмір аліментів, які вона одержує на дітей, недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, то суд вважає їх обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи маються відповідні докази.

Судовим наказом Петрівського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2023 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_4 по виконавчому провадженню № 71612986 від 17 квітня 2025 року № 522, складеного начальником Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) , ОСОБА_4 за період з 31.01.2023 року по 17.04.2025 року має заборгованність по сплаті аліментів у розмірі 99412,57 грн.

З огляду на наведені обставини, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 доведено, що розмір аліментів, які вона одержує на дітей, не достатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування.

Що стосується доводів представника відповідача ОСОБА_4 про те, що суд не залучив орган опіки і піклування до розгляду справи, не заслуговують на увагу, оскільки діти не мають частки у майні, яке підлягає поділу, і не ставиться питання про визнання за дітьми права на частку у майні, тому така категорія спорів судами розглядається без участі органу опіки та піклування, навіть якщо у житлі проживають неповнолітні діти.

Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають до часткового задоволення шляхом визнання за ним права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 , та на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,2063 га, з кадастровим номером :51:000:0635, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка).

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 , то вони теж підлягають частковому задоволенню, оскільки судом встановлено підстави для застосування правила, передбаченого частиною 3 ст. 70 СК України, про можливість відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя, однак поділ повинен відбутися із врахування того, що у сторін двоє спільних дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та одна не спільна дитина, які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, а тому за ОСОБА_3 потрібно визнати в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 , та на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,2063 га, з кадастровим номером :51:000:0635, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка).

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. ст.137,141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Рижкова Вікторія Олегівна, до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 , та на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,2063 га з кадастровим номером :51:000:0635 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка).

Зустрічний позов ОСОБА_3 , від імені якоЇ діє Турбаєвський Юрій Віталійович, до ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити частково.

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 , та на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,2063 га з кадастровим номером :51:000:0635 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 726 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 26 травня 2025 року.

Суддя Петрівського районного суду

Кіровоградської області С. І. Колесник