Житомирський апеляційний суд
Справа №291/561/23 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 14 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Коломієць О.С.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №291/561/23 за позовом ОСОБА_1 до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Бердичівський відділ державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання нечинним рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області №16 від 22.01.2022, за апеляційною скаргою Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В. в селищі Ружин Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати нечинним та скасувати рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області №16 від 22.01.2022, яким вирішено надати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області №16 від 22.01.2022 вирішено надати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м. Вказує, що зазначене вище рішення видане на виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2016 у справі №291/228/16-ц, яким ухвалено ОСОБА_2 та членів його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 виселити із квартири АДРЕСА_2 з наданням іншого жилого приміщення. Зазначає, що ухвалюючи рішення про надання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м. відповідач повинен був врахувати приписи ст. 47 ЖК України, відповідно до яких норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. З урахуванням цього, житлова площа сім`ї з чотирьох осіб повинна становити 13,65*4=54,6 кв. м. Стверджує, що житлова плаща вказаного будинку є меншою, крім цього надане житло не являється благоустроєним. Зазначає, що надаючи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м відповідач розпорядився майном, яке йому не належить. Таким чином, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням вимог законодавства, внаслідок чого порушуються її права та членів її сім`ї. Враховуючи вищевикладене просила позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано нечинним та скасовано рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області №16 від 22.01.2022, яким вирішено надати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м. Стягнуто із Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1095,07 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Ружинська селищна рада Бердичівського району Житомирської області подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що Ружинською селищною радою було подано клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки оскарження актів та рішень органу місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень здійснюється в порядку адміністративного судочинства. Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 було надано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ордера №1 від 25.05.2014, виданого Ягнятинською сільською радою, жилою площею 46,2 кв.м., натомість рішенням виконавчого комітету №16 від 22.01.2022 ОСОБА_2 надано будинок загальною площею 66,0 кв.м. Вказує, що позивачем не доведено жодним доказом того факту, що площа наданого будинку є меншою, а відтак позивачем не доведено порушення норм щодо житлової площі.

Зазначає, що на підставі рішення Ружинської селищної ради №18 від 15.12.2020 «Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Ружинської селищної ради», правонаступником всіх прав і обов`язків Ягнятинської сільської ради стала Ружинська селищна рада. Вказує, що на виконання постанови Верховного Суду України, виконавчим комітетом Ружинської селищної ради прийнято рішення №16 від 22.01.2022 «Про надання житлового приміщення», яким надано ОСОБА_2 вивільнений будинок АДРЕСА_1 . Зазначає, що оскільки на підставі рішення №18 від 15.12.2020 Ружинська селищна рада є правонаступником всіх прав та обов`язків ліквідованої Карабчиївської сільської ради, то відповідно і є власником майна, що перебувало на балансі сільської ради. Вважає, що оскільки сім`ї ОСОБА_2 житловий будинок надавався у зв`язку з тим, що попередній ордер №1 від 25.05.2014 виданий Ягнятинською сільською радою на жиле приміщення визнаний в судовому порядку недійсним, то до даних правовідносин необхідно застосовувати положення ст. 117 ЖК України.

Зазначає, що позивачкою не надано жодних підтверджуючих документів щодо непридатності наданого будинку. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано постанову №189 від 26.04.1984 «Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання», а взято до уваги лише акти, що складені не спеціалістами в даній галузі. Враховуючи вищевикладене просить рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

20 листопада 2024 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради №16 від 22.01.2022 стосується виключно житлових прав позивача і його родини, а тому вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказує, що апелянт не надав суду жодних документів, що характеризують наданий будинок ОСОБА_1 щодо його площі, у тому числі жилої. Зазначає, що із рішення Ружинської селищної ради №18 так і додатку до передавального акту не вбачається, що будинок АДРЕСА_1 був переданий та перебуває на балансі зазначеної ради. Вказує, що на момент прийняття оскаржуваного рішення за Ружинською селищною радою право власності на будинок АДРЕСА_1 не було зареєстровано у встановленому порядку в Державному реєстрі речових прав. Звертає увагу на те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню ст. ст. 47, 50, 113, ч.2 ст. 114 та ч.2 ст. 117 ЖК України. Зазначає, що позивачем було надано акти від 24.06.2023 та від 14.07.2023, з яких вбачається, що наданий будинок перебуває в аварійному стані, відсутнє електро та газопостачання. Вказує, що саме відповідач повинен був своєю комісією провести обстеження будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення його фактичного стану та підтвердження відповідності санітарним та технічним вимогам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Щодо юрисдикції спору.

У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частиною першою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їхнього виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їхніх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Отже під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Як зазначено в правій позиції Верховного Суду в постанові від 27 липня 2023 року у справі №420/13945/22 (адміністративне провадження №К/990/4537/23), у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Така ж правова позиція була неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 16 травня 2018 року (справа №337/2535/2017), від 10 квітня 2019 року (справа №826/3620/17), від 04 грудня 2019 року (справа №820/212/18), від 19 лютого 2020 року (справа №161/20662/18).

З огляду на викладене, у справі, що переглядається, спір стосується надання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 вивільненого будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м. із господарськими приміщеннями, тобто стосується права користування житловим приміщенням, відповідно має приватно-правовий характер, тому справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області №16 від 22.01.2022 вирішено надати ОСОБА_2 , склад сім`ї чотири особи вивільнений будинок АДРЕСА_1 загальною площею 66,0 кв.м., із господарськими приміщеннями.

Зазначене рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області було ухвалено на виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2016 у справі №291/228/16-ц, яким ухвалено ОСОБА_2 та членів його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 виселити із квартири АДРЕСА_2 з наданням іншого жилого приміщення.

10.02.2022 ОСОБА_2 звертався до голови Ружинської селищної ради з проханням скасувати рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради №16 від 22.01.2022, як таке що порушує права дитини.

Повідомленням №Н-85-13 від 09.03.2022 Ружинська селищна рада повідомила ОСОБА_2 , що підстав для скасування оскаржуваного рішення не має.

Відповідно акту від 24 червня 2023 року складеного за участю: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 встановлено, що будинок АДРЕСА_1 для проживання непридатний, оскільки опалення будинку пічне, газова труба відрізана від централізованого газопостачання, а магістральна труба взагалі біля будинку відсутня. У приміщенні будинку, який складається з двох кімнат, кухні, стінки веранди, санвузол відсутній, водопостачання відсутнє. У свою чергу стіни будинку мають сліди суттєвого руйнування, покосились, в стінах наявні тріщини, для усунення чого потрібен капітальний ремонт будівлі. Господарські споруди поруч з будинком напівзруйновані, у хліві розвалено дах, у літній кухні обвалився потолок. У самому будинку наявні атрибути ритуальних послуг: труни, хрести, та інші речі, які належать третій особі, та додано фото.

Згідно акту від 14 липня 2023 року складеного депутатами Ружинської селищної ради Цехмайструк Г.С., Солом`яною Н.В., старостою Ягнятинського старостинського округу Оцалюком В.Г., завідуючою господарством Ружинської селищної ради Цехмейструк О.І. встановлено, що виконати рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради №16 від 22.01.2011 щодо вселення ОСОБА_2 та його родини до будинку АДРЕСА_1 не представилося можливим, оскільки двері до будинку замкнені, місцеві мешканці перешкоджають вселенню, а зовнішні ознаки будинку свідчать про його суттєве руйнування і непридатність до проживання, додається відеозапис.

Відповідно до повідомлення №100-Аз-12046-0623 від 21.06.2023 АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» повідомило, що в електронній базі даних АТ «Житомиргаз» відсутній споживач за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Також, відповідно до повідомлення №1280-05 від 26.06.2023 ТОВ «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» повідомило, за адресою: будинок АДРЕСА_1 , станом на 23.06.2023 договір про постачання електричної енергії відсутній.

Також встановлено, що рішенням №18 від 15.12.2020 «Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Ружинської селищної ради» встановлено, що зокрема Ружинська селищна рада є правонаступником Карабчиївської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Процедуру реорганізації Карабчиївської сільської ради (), місце знаходження 13630, Житомирська область Ружинського району с. Карабчиїв, вул. Кооперативна) шляхом приєднання до Ружинської селищної ради завершити у строк до 31.12.2020. До рішення додано передавальний акт від 04.01.2021 та додаток №1 до передавального акту.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №329387234 від 18.04.22023, право власності на вищевказаний будинок не зареєстрований за жодною особою.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що житлова площа сім`ї з чотирьох чоловік повинна становити 13,65*4=54,6 кв.м. Крім того, надане житло не являється благоустроєним. Також, надаючи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м відповідач розпорядився майном, яке йому не належить.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Статтею 74 Закону передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі статтею 25 Закону сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону).

Предметом позову у даній справі є визнання нечинним та скасування рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області №16 від 22.01.2022, яким вирішено надати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м., з тих підстав, що житлова площа наданого будинку є меншою, крім цього надане житло не являється благоустроєним.

Згідно положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно статті 1 ЖК України відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Статтею 113 ЖК України встановлено вимоги, що пред`являються до благоустроєного жилого приміщення у зв`язку з виселенням.

Так, зокрема, нормою цієї статті передбачено, що надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 ЖК України. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЖК УРСР жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

Згідно зі статтею 379 ЦК України як житло розуміється житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

ЦК України визначає, зокрема, такі об`єкти права власності, які можуть розглядатися як житло: житловий будинок (стаття 380 ЦК України), садиба (стаття 381 ЦК України) та квартира (стаття 382 ЦК України).

Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Житло повинно відповідати певним критеріям: 1) це має бути приміщення; 2) вказане приміщення має бути придатним для постійного проживання в ньому, відповідати встановленим санітарним, технічним, протипожежним нормам, які встановлюються спеціальним законодавством України.

Отже, жиле приміщення, яке надається під час виселення, має бути придатним для постійного проживання в ньому, відповідати встановленим санітарним, технічним, протипожежним нормам, які встановлюються спеціальним законодавством України.

Висновки щодо необхідності встановлення обставин придатності наданого постійного жилого приміщення особам, яких виселяють, викладено, серед іншого, у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №520/12779/16-ц, від 03 березня 2021 року у справі №607/10041/16.

У даній справі встановлено, що відповідно акту від 24 червня 2023 року складеного за участю: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 слідує, що будинок АДРЕСА_1 для проживання непридатний, оскільки опалення будинку пічне, газова труба відрізана від централізованого газопостачання, а магістральна труба взагалі біля будинку відсутня. У приміщенні будинку, який складається з двох кімнат, кухні, стінки веранди, санвузол відсутній, водопостачання відсутнє. У свою чергу стіни будинку мають сліди суттєвого руйнування, покосились, в стінах наявні тріщини, для усунення чого потрібен капітальний ремонт будівлі. Господарські споруди поруч з будинком напівзруйновані, у хліві розвалено дах, у літній кухні обвалився потолок. У самому будинку наявні атрибути ритуальних послуг: труни, хрести, та інші речі, які належать третій особі, та додано фото.

Згідно акту від 14 липня 2023 року складеного депутатами Ружинської селищної ради Цехмайструк Г.С., Солом`яною Н.В., старостою Ягнятинського старостинського округу Оцалюком В.Г., завідуючою господарством Ружинської селищної ради Цехмейструк О.І. встановлено, що виконати рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради №16 від 22.01.2011 щодо вселення ОСОБА_2 та його родини до будинку АДРЕСА_1 не представилося можливим, оскільки двері до будинку замкнені, місцеві мешканці перешкоджають вселенню, а зовнішні ознаки будинку свідчать про його суттєве руйнування і непридатність до проживання, додається відеозапис.

Відповідно до повідомлення №100-Аз-12046-0623 від 21.06.2023 АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» повідомило, що в електронній базі даних АТ «Житомиргаз» відсутній споживач за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Також, відповідно до повідомлення №1280-05 від 26.06.2023 ТОВ «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» повідомило, за адресою: будинок АДРЕСА_1 , станом на 23.06.2023 договір про постачання електричної енергії відсутній.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15 січня 2025 року було зобов`язано виконавчий комітет Ружинської селищної ради Житомирської області надати рішення щодо придатності чи непридатності наданого для проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області №16 від 22.01.2022, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м.

На виконання ухвали Житомирського апеляційного суду від 15.01.2025 виконавчим комітетом Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області надано рішення від 17 квітня 2025 року, яким затверджено акт обстеження житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 18.03.2025 та визнано вказаний житловий будинок таким, що придатний для проживання після проведення поточного ремонту.

Згідно акту №2 обстеження стану житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 18.03.2025 встановлено, що житловий будинок складається з коридору, двох житлових кімнат, кухні та веранди. До житлового будинку відносяться сарай, яма жомова, погріб, літня кухня. Прибудинкова територія частково огороджена. Фундамент кам`яний без вимощення, частково просівший. Стіни з пластин в закидання обкладенні цеглою, місцями наявні тріщини, що потребують заробки. Стеля глиняна, потребує ремонту шляхом заробки тріщин та побілки. Покрівля азбофанерні листи, без видимих ушкоджень на предмет протікання. Підлога дерев`яна, потребує ремонту шляхом заміни частини дощок. Вікна дерев`яні, потребують заміни. Опалення пічне. Наявна електрична мережа. До літньої кухні та житлового будинку підведено газопостачання, яке на даний час не функціонує. Водопровід та водовідведення відсутнє. Виявлено наступні недоліки по напрямку пожежної безпеки: дерев`яні елементи горищного покриття не оброблені засобами вогнезахисту; не проведено замір опору ізоляції і перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання; будівлю не забезпечено джерелом зовнішнього протипожежного водопостачання; з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів не здійснено за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів; підлогу під топковим отвором з горючих матеріалів не захищено металевим листом розміром 0,7х0,5м., що розташовується своїм довгим боком уздовж печі; наявна не справна опалювальна піч (відсутні топкові дверцята).

Із урахуванням наведених вище норм законодавства, актів та висновків комісії за результатами обстеження житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів догодить висновку про невідповідність надано для проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 після виселення з квартири АДРЕСА_2 житла критеріям передбаченим статтею 50 ЖК Української РСР (благоустроєність, відповідність технічним, санітарним нормам тощо).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надане житло не являється благоустроєним, оскільки не відповідає санітарним, протипожежним та технічним нормам, що випливає з акту №2 обстеження стану житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 18.03.2025.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Колегія суддів враховує ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, згідно якої, найкращі інтереси дитини мають бути пріоритетом при прийнятті публічними органами будь-яких заходів відносно дітей (постанова Європейського Суду з прав людини «Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), скарга №41615/07, §135, ECHR2010).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип врахування найкращих інтересів дитини викладено також у п. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини.

З аналізу зазначених норм та з урахування практики Європейського суду з прав людини, слід дійти висновку, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Крім цього, найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати приватні інтереси.

У принципі 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Даний принцип, який охороняє інтереси дитини є пріоритетним для суду, який від імені Держави забезпечує інтереси дитини та в даному випадку, враховуючи, що передане ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , буде місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_11 не узгоджується з її найкращими інтересами, оскільки надане житло не відповідає санітарним (занедбаний стан житлового приміщення, наявність тріщин по стінах, необхідність заміни підлоги, вікон тощо), протипожежним та технічним нормам (відключення житла від центральної системи електропостачання та газопостачання, відсутність водопостачання тощо).

Така практика є сталою при вирішенні спорів Європейським судом рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява №20082/02, п.56.

Таким чином апелянтом не доведено належними та допустимими доказами, що жиле приміщення, а саме будинок, що наданий для проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , благоустроєне стосовно до умов даного населеного пункту, відповідає встановленим санітарним і технічних вимогам.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання нечинним та скасування рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області №16 від 22.01.2022, яким вирішено надати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м. є обґрунтованими та доведеними.

Наведене також частково узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №335/5647/21 (провадження №61-298св23).

На підставі викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені в оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Натомість, згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом першої інстанції не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вона не змогла повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надала пояснення та докази щодо обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області залишити без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 20 травня 2025 року.

Головуючий

Судді