КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/4099/24
Провадження № 2/505/1600/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року місто Подільськ

Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Дзюбинського А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Антонюк Ю.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

адвоката Шепеля В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Котовського міськрайонного суду Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи

Позовна заява

До Котовського міськрайонного суду Одеської області через систему «Електронний суд» звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 93 416,4 грн, стягнення судових витрат.

В обґрунтування поданого позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зазначено про те, що 12.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали кредитний договір № 942920937 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно з п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.

Посилається на те, що 12.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 22000,00 грн. на банківську карту відповідача із маскою карти № НОМЕР_1 .

Зазначає, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором внаслідок укладення договорів факторингу. Так, 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, із наступним підписанням додаткових угод № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022 №32 від 31.12.2023, згідно з якими сторони договору факторингу продовжували строк дії договору, останній раз до 31.12.2024. Посилається на те, що право вимоги «Манівео швидка фінансова допомога» до відповідача за кредитним договором на суму 56 702,80 грн перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», що підтверджується реєстром права вимоги, який є додатком до вказаного договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.

Позивач зазначає, що 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткові угоди: № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 93 416,40 грн.

Позивач посилається на те, що 04.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт капітал" уклали Договір факторингу № 0409/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, відповідно до реєстру боржників, на загальну суму 93 416,40 грн.

Позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору за користування кредитом, позичальник зобов`язувався сплачувати проценти за дисконтною процентною ставкою в розмірі 146,00 % річних, що становить 0,40 % від суми, за умови продовження строку дисконтного періоду ставкою в розмірі 361,35 % річних, що становить 0,99 5 в день, якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 % річних, що становить 1,98 % в день,

Зазначає, що зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника за оплатою основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.

Посилається на те, що умовами договору визначено, що з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 % річних, що становить 2,98 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Позивач зазначає, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач не здійснювали нарахувань за кредитним договором, зазначає що загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором №942920937 від 12.10.2021, становить 93 416,40 грн, яка складається з: 22 000,00 грн заборгованості за кредитом та 71 416,40 грн заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом.

У позовній заяві позивачем здійснено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: судовий збір 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу 6 000,00 грн.

Відзив на позов

Представник відповідача, адвокат Шепель В.С., 17.02.2025 подав відзив на позов, згідно якого не визнав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що до позовної заяви додано копії документів, засвідчення яких відбулось з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, адвокат Шепель В.С. посилається на вимоги ст. 95 ЦПК України, відповідно до якої письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Зазначає, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Посилається на Наказ ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 № 144, яким прийнято національні стандарти з наданням чинності з 01.09.2021 ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів - на заміну ДСТУ 4163-2003» (далі - ДСТУ 4163:2020), зазначаючи, що відповідно до пункту 5.26 ДСТУ 4163:2020 відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Відповідач зазначає, що з урахуванням приписів ст. 78 ЦПК України ксерокопії нібито доказів доданих до позову є недопустимими доказами, а тому позивачем взагалі не доведені будь які обставини позову та просить у позові відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що обставина належного засвідчення копій документів, на яку посилається у відзиві на позов, стосується примірника позовної заяви із додатками, яка надіслана його довірителю, відповідачу у справі ОСОБА_1 .

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 23.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.

Судом задоволено заяву відповідача від 04.02.2025 про надання матеріалів справи, які містяться у судовій справі.

Ухвалою суду 11.02.2025 задоволено заяву представника відповідача адвоката Шепеля В.С.: внесено відомості про представника до системи «Електронний суд», задоволено клопотання про участь представника відповідача у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду 13.02.2025 задоволено заяву представника позивача Нагорного С.С.: внесено відомості про представника до системи «Електронний суд», задоволено клопотання про участь представника відповідача у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

25.02.2025 представником позивача надіслано додаткові пояснення у справі із зазначенням що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, посиланням на те, що договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України), посиланням на особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді, визначені ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач зазначив, що електронний договір укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

25.02.2025 представником позивача надіслано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечення проти ухвалення заочного рішення у справі.

26.02.2025 у судовому засідання оголошено перерву до 01.04.2025.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили.

Інші процесуальні дії не вчинялись.

Судовий розгляд

У судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував факт отримання коштів за договором кредиту в розмірі 22 000 грн, проте заперечував необхідність сплати відсотків з посиланням на їх несправедливість.

Представник відповідача адвокат Шепель В.С. зазначив у відзиві на позов про порушення вимоги чинного законодавства щодо належного засвідчення копії документів, які позивачем надіслано позивачу. На підтвердження неналежного засвідчення копій документів, які отримані відповідачем у справі, суду доказів (примірника позовної заяви надісланого позивачем відповідачу) не надано.

Відтак, за відсутності надання суду доказів неналежного оформлення примірника позовної заяви, який скеровано позивачем відповідачу, суд відхиляє доводи відзиву на позов в цій частині.

Стороною відповідача не заперечувався факт належного оформлення, підпису та засвідчення документів, які подані до суду позивачем через систему «Електронний суд».

Контррозрахунок за заборгованістю стороною відповідача суду не надано.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд встановив, що 12.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 942920937 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора НОМЕР_5. Факт ідентифікації позичальника із присвоєнням йому одноразового ідентифікатора НОМЕР_5 підтверджується довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до якої позивачем надіслано відповідачу одноразовий ідентифікатор НОМЕР_5 12.10.2021 о 20:50:42 на номер телефону НОМЕР_2 , відповідачем у справі одноразовий ідентифікатор надіслано позивачу 12.10.2021 о 20:57:27.

Позивачем зобов`язання щодо надання коштів відповідачу здійснено виконано шляхом перерахування коштів на картковий рахунок із маскою НОМЕР_3 , що підтверджується платіжним дорученням № 2785c5ca-19a9-4540-83ea-d1d9fd8c11ad від 12.10.2021, банк платника АТ «ТАСКОМБАНК», отримувач коштів ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , призначення платежу: «Переказ коштів згідно договору № 942920937 від 12.10.2021, ОСОБА_1 , код НОМЕР_4 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer». Здійснення банківської операції з переказу коштів на карту відповідача також підтверджується листом АТ «Таскомбанк» від 08.08.2024 № 3980/47.1-БТ, яким підтверджено операцію про зарахування коштів на банківську карту № НОМЕР_1 12.10.2021 о 20:57.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії на суму 22000,00 на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.

Відповідно до п. 1.3. договору кредитодавець зобов`язався надати перший транш за договором в сумі 22000 грн 00 коп. одразу після укладення Договору, який має бути повернутий до 11.11.2021.

Сторони відповідно до п. 1.6. визначили, що позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем та до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання. Також у договорі сторони зазначили (п. 1.7), що 1.7. кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «Дисконтний період»), а саме до 11.11.2021.

Сторони погодили (п. 1.8.), що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів.

Відповідно до п. 1.8. договору, сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду, кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору, строк продовження Дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 - (Х - Y), де: Z - кількість днів, на які продовжується Дисконтний період; Х - поточна дата (день місяця) закінчення Дисконтного періоду, з врахуванням всіх попередніх продовжень Дисконтного періоду; Y - дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок Кредитодавця). При цьому Сторони узгоджують, що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується Дисконтний період, дорівнює 30 днів.

Відповідно до п. 1.9. сторони погодились, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: на період строку визначеного в п. 1.7 (дисконтного період) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 146,00 % річних, що становить 0,40 % за кожний день, 1.9.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 361,35 % річних, що становить 0,99 % в день від суми кредиту.

Відповідно до п. 1.9.3. договору, якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 % річних, що становить 1,98 % в день З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань зі сплати процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту до дати закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору.

Сторони у договорі домовились, відповідно до п. 1.10 Договору, що позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (до 11.11.2021), з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. цього договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду. Відповідно до п. 1.11 договору основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п. 1.12. договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п. 1.12.1. договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії Договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання).

Відповідно до п. 1.12. договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: (п.1.12.1.) зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника зі сплати основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Згідно з п. 1.12.2. договору з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1 087,70 % процентів річних, що становить 2,98 % процентів в день. Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9 або 1.12.2. договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником (п. 1.13. Договору).

У п.1.14 договору зазначено, що сторони погодили, що у зв`язку з наданням кредиту у формі кредитної лінії та на підставі п. 10 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" графік платежів по договору не надається.

Відповідно до п. 2.1.1. договору кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, до п. 2.1.1.5. укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого, кредитодавець в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, має право відступити право вимоги до позичальника будь-якій третій особі.

Сторони відповідно до п.4.1. дійшли згоди, що невід`ємною частиною договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua.

Відповідно до п. 4.2. договору строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.7 Договору, також сторони обумовили, що строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.8. та п. 1.12.1. Договору.

Згідно п. 4.9. позичальник засвідчує, що умови договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків кредитодавця та позичальника.

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклав з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу № 28/1118-01. За умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором.

28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2020 включно.

31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2021 включно.

31.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно.

31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2023.

31.12.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2024.

Відтак, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги, яке воно мало до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 942920937 від 12.10.2021 на суму 56 702,80 грн, в тому числі 22 000,00 грн основна заборгованість, 34 702,80 грн заборгованість зі сплати процентів. Дана обставина підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 164 від 14.12.2024 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.

05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договір факторингу № 05/0820-01, згідно з яким ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених договором.

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлійн Фінанс» уклали додаткові угоди №2 від 03.08.2021 року, №3 від 30.12.2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2022 та 30.12.2024 року включно.

ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги за договором кредитної лінії № 942920937 від 12.10.2021 до відповідача у цій справ ОСОБА_1 в сумі 93 416,40 грн, в тому числі 22 000,00 грн основна заборгованість, 71 416,40 заборгованість зі сплати процентів, що підтверджується реєстром прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020.

04.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклало з ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу № 0409/24 За цим договором ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передав ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги, яке він мав до відповідача у цій справі ОСОБА_1 в сумі 93 416,40 грн, в тому числі 22 000,00 грн основна заборгованість, 71 416,40 заборгованість зі сплати процентів за договором кредитної лінії № 942920937 від 12.10.2021, що підтверджується копією витягом з реєстру боржників від 04.09.2024.

Отже, позивач ТОВ «Юніт капітал» набув права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 942920937 від 12.10.2021 на суму 93 416,40 грн, в тому числі 22 000,00 грн основна заборгованість, 71 416,40 заборгованість зі сплати процентів.

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Юніт капітал» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також із їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу пункту 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Окрім того, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», який регулює відносини між кредиторами, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит, в тому числі (ст. 3 Закону) передбачено права кредитодавця стягувати з позичальника комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), ст. 512, 1077 ЦК України.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.

Так, позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 12.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №942920937. За вказаним договором позичальник від ТОВ «Мілоан» отримав кредитні кошти, що підтверджується платіжним дорученням АТ «Таскомбанк» № 2785c5ca-19a9-4540-83ea-d1d9fd8c11ad від 12.10.2021, із зазначенням призначення платежу: «Переказ коштів згідно договору № 942920937 від 12.10.2021, ОСОБА_1 , код НОМЕР_4 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer».

Указані встановлені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що відповідачем грошові кошти за цим кредитним договором були отримані на виконання умов договору. Однак, після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними.

Отже, ОСОБА_1 у визначеному договором порядку не виконав свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та не сплатив проценти за користування ними, а тому з нього у порядку переуступки права вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вправі вимагати стягнення на свою користь утворену заборгованість за відповідним кредитним договором у загальному розмірі 93 416,40 грн, в тому числі 22 000,00 грн основна заборгованість, 71 416,40 заборгованість зі сплати процентів.

Вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов кредитного договору № 942920937 від 12.10.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за ним із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору з боку відповідача, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Узагальнення висновків суду щодо порядку нарахування процентів згідно умов кредитного договору

Відтак, судом встановлено, що відповідно до умов договору кредит надавався у сумі 22 000 грн на строк 30 днів із платою за користування кредитними коштами у виді процентів, розмір яких становить 0,4 % в день, що становить 146 % річних (п. 1.7. та 1.9.1 договору)

Зазначений розмір процентів (0,4% в день) за кредитним договором підлягав застосуванню у разі їх сплати в «дисконтний» період (30 днів з дня укладення договору до 11.11.2021).

У разі сплати відсотків до 11.11.2021 та не погашення заборгованості за тілом кредиту, відповідно до п. 1.9.2, нарахування процентів з 12.11.2021 мало здійснюватися за ставкою «індивідуальною» - 0,99 % в день, що становить 361,35 % річних.

У разі невнесення платежів, визначених для «дисконтної» та «індивідуальної» процентної ставки (0,4 та 0,99 процентів в день), застосуванню підлягає процентна ставка, визначена п. 1.9.3. 1,98 % в день, що становить 722,70 % річних.

Разом з тим, договір містить пункти 1.12.2. та 1.13. наступного змісту:

«1.12.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 % річних, що становить 2,98 % в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

1.13. Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9 або 1.12.2. Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня фактичного повернення всієї суми Кредиту Позичальником.».

Тобто, договір містить два розмірі відсотків, які підлягають застосуванню у разі несплати коштів у визначені терміни (не здійснення жодного платежу за кредитним договором): 1,98 % в день, що становить 722,70 % річних, суд розглядає зазначені проценти як ставку, а 2,98 % в день, що становить 1087,70 % річних, як розмір щоденного зобов`язання щодо погашення відсотків.

Суд зазначає, що позивачем у справі не надано власного розрахунку заборгованості, у позові позивач посилається на розрахунки здійснені особами, що придбали право вимоги у спірному договорі.

При цьому, відповідачем суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого позивачем розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується первинними документами.

Разом з тим, суд зазначає, що нарахування відсотків за кредитним договором у сумі 71 416,40 грн, що більш ніж у три рази перевищує тіло кредиту у розмірі 22 000 грн є несправедливим.

При вирішенні заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 71 416,40 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на до контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10листопада 2011року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 провадження № 61-1602св20.

Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Згідно п. 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 71 416, 40 грн не є співрозмірною сумі кредиту 22 000 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків, розмір яких більш ніж у три рази перевищує розмір боргу за тілом кредиту, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру відсотків до розміру заборгованості за кредитом, а саме до 22 000 грн.

Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із відповідачем, а тому з останнього на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, яка в сукупному розмірі складає 44 000 грн., з яких 22 000 грн заборгованість за тілом кредиту та 22 000 грн заборгованість зі сплати відсотків.

Розподіл судових витрат у справі

Судовий збір

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією ПуАТ «КБ «Акордбанк» від 15.10.2024 № 6484.

Зважаючи на задоволення позовних вимог на суму 44 000 грн із заявлених до стягнення 93 416,40 грн з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 140,97 грн (2 422,40 х 44 000 / 93 416,40).

Витрати на професійну правничу допомогу

Разом із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 6 000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в тому покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 3-5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат .

До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано Договір № 09/09/24-02 від 09.09.2024 про надання правничої допомоги, Додаткову угоду № 14 від 09.09.2024 із розширеним предметом Договору № 09/09/24-02 від 09.09.2024 щодо захисту інтересів позивача при розгляді справи щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 (підпункт 6 пункту 1 Договору), акт прийому-передачі наданих послуг за Договором № 09/09/24-02 від 09.09.2024 у справі за позовом до ОСОБА_1 із описом виконаних робіт на загальну суму 6000 грн, з яких 5 000 грн - складання позовної заяви (2 год), 500 грн - вивчення матеріалів 1 год, 500 грн - надання усної консультації (1 год).

З урахуванням наведених норм права, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, а також того, що позов було задоволено частково, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, та з відповідача на його користь слід стягнути витрати на правову допомогу у пропорційному розмірі задоволеним позовним вимогам, а саме у розмірі 2 826,05 грн (6 000 х 44 000 / 93 416,40).

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» заборгованість у сумі 44 000 (сорок чотири тисячі) гривень, в тому числі 22 000 грн. (двадцять дві тисячі) гривень основна заборгованість та 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень заборгованість зі сплати процентів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» судові витрати в сумі 3967 (три тисячі дев`ятсот шістдесят сім) гривень 02 копійки, у тому числі судовий збір 1 140 (одна тисяча сто сорок) гривень 97 копійок та витрати на професійну правничу допомогу 2826 (дві тисячі вісімсот двадцять шість) гривень 05 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 14.04.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал», , місцезнаходження: Україна, 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, будинок 4, літера А, офіс 10, тел. НОМЕР_6

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2

Суддя

Котовського міськрайонного суду

Одеської області Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ