Справа № 521/5436/25
Номер провадження № 4-с/521/40/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Шевчук Н.О.,

секретаря судового засідання: Жекової А.О.

за участю учасників, представників учасників справи:

від ОСОБА_1 адвокат Васильєв Юрій Юрійович, на підставі ордера;

від Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» - Сидоренко Юлія Анатоліївна, на підставі довіреності;

від Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі №212 в місті Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на дії/бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65005, м. Одеса, вул. Старицького, 10А, ), стягувач: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, )

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Васильєв Ю.Ю. звернувся через підсистему «Електронний суд» до Малиновського районного суду міста Одеси, зі скаргою на дії/бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк», у якій просив суд: визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у скасуванні арешту накладеного на все нерухоме майно ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 36529656 за постановою від 04 вересня 2013 року; зобов`язати посадових осіб Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 36529656 за постановою від 04 вересня 2013 року; вирішити питання про відшкодування заявнику судових витрат у даній справі.

В обґрунтування скарги заявник посилається на таке.

Так, як зазначено скаржником, 02.10.2012 року Малиновським районним судом міста Одеси було ухвалено рішення у справі № 2/1519/8371/2011 щодо стягнення із ОСОБА_1 грошової суми у загальному розмірі 29 726,74 гривень на користь ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК», на виконання якого 24.01.2013 року було видано виконавчий лист, який стягувачем було пред`явлено до виконання до відділу державної виконавчої служби.

В подальшому, за доводами скаржника, 08.02.2013 року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 36529656 із виконання виконавчого листа у справі № 2/1519/8371/2011 від 24.01.2013 року щодо стягнення із ОСОБА_1 грошової суми у загальному розмірі 29 726,74 грн. на користь ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК», в рамках якого, 04.09.2013 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Як зазначено скаржником, 27.03.2015 року виконавче провадження № 36529656 було завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення та виконавчий лист повернуто стягувачу.

За твердженнями скаржника, до моменту завершення виконавчого провадження № 36529656 ОСОБА_1 самостійно погасила заборгованість за виконавчим листом у справі № 2/1519/8371/2011 перед ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК», з огляду на що, боргові зобов`язання перед ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» за судовим рішенням у ОСОБА_1 відсутні, як і відсутні зобов`язання перед відділом Державної виконавчої служби щодо сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, оскільки постанова державним виконавцем з цього приводу не виносилася.

Як зазначено скаржником, 23.01.2025 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси у справі №2/1519/8371/11 виконавчий лист від 24.01.2013 року у справі № 2/1519/8371/2011 було визнано таким, що не підлягає виконанню, з огляду на що, скаржник звернулася до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій просила скасувати арешт накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 36529656, про що винести відповідну постанову та надала оригінальний примірник ухвали суду від 23.01.2025 року, якою виконавчий лист було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Проте, як вказано скаржником, 24.03.2025 року представником ОСОБА_1 було отримано відповідь від Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із відмовою у виконанні своїх прямих обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень і пропозицією звертатися до суду із позовом про зняття арешту.

Враховуючи наведене, скаржник вважає таку бездіяльність Відділу Державної виконавчої служби неправомірною, з огляду на що звернулася до суду з відповідною скаргою.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 14.04.2025 року, з урахуванням ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 23.04.2025 року про виправлення технічної описки, було відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк»; призначено дату судового засідання; витребувано з архіву Малиновського районного суду міста Одеси цивільну справу №2/1519/8371/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; витребувано від Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) завірену копію виконавчого провадження №36529656 щодо боржника ОСОБА_1 , яке відкрито на підставі виконавчого листа у справі №2/1519/8371/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Законом України від 26.02.2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого, зокрема, змінено найменування Малиновського районного суду м. Одеси на Хаджибейський районний суд міста Одеси.

Будь яких письмових пояснень, заперечень від Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не надійшло, що не є перешкодою для розгляду скарги на дії/бездіяльність державного виконавця.

У судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник заявниці підтримав вимоги та доводи скарги з мотивів, що викладені письмово, просив суд її задовольнити.

Представниця Банку також підтримала доводи та вимоги скарги ОСОБА_1 , просила її задовольнити, зауважила, що борги останньої перед Банком повністю погашені.

Представник Хаджибейського ВДВС в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв або клопотань суду не надав, про причини своєї неявки не повідомив.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали скарги, матеріали цивільної справи №2/1519/8371/11 приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 потребує задоволення, виходячи з такого.

Так, у даній справі судом встановлено, що 02.10.2012 року Малиновським районним судом міста Одеси було ухвалено заочне рішення у справі № 2/1519/8371/2011 яким позовні вимоги ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено у повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» грошову суму у загальному розмірі 29 726,74 грн.

На виконання вказаного вище заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси 24.01.2013 року було видано виконавчий лист №2/1519/8371/2011.

З інформаційної довідки про виконавче провадження №36529656 судом встановлено, що 08.02.2013 року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 36529656 із виконання виконавчого листа у справі № 2/1519/8371/2011 від 24.01.2013 року щодо стягнення із ОСОБА_1 грошової суми у загальному розмірі 29 726,74 грн. на користь ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК».

04.09.2013 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

27.03.2015 року Державним виконавцем винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження відносно ОСОБА_1

27.03.2015 року виконавче провадження № 36529656 було завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення та виконавчий лист повернуто стягувачу, вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання до 27.03.2016 року.

Як вбачається з довідки ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» від 28.08.2020 року вих. №05/1234, заборгованість ОСОБА_1 перед Банком погашена у повному обсязі.

23.01.2025 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси у справі № 2/1519/8371/11 виконавчий лист від 24.01.2013 року у справі № 2/1519/8371/2011 було визнано таким, що не підлягає виконанню, з мотивів повного погашення боржницею кредитної заборгованості.

24.02.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій просила виконавця скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 36529656 про що винести відповідну постанову та надала оригінальний примірник ухвали суду від 23.01.2025 року, якою виконавчий лист у справі 2/1519/8371/2011 було визнано таким, що не підлягає виконанню.

24.03.2025 року Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав скаржниці відмову у знятті арешту з майна, яку скаржниця вважає необґрунтованою та протиправною.

Також з матеріалів скарги вбачається, що виконавчий документ у справі № 2/1519/8371/2011 не був поданий до виконання повторно. На момент розгляду судом скарги в Автоматизованій системі виконавчих проваджень стосовно скаржника наявне лише виконавче провадження № 61819545, яке має статус завершено. В Єдиному реєстрі боржників відсутні будь-які відомості щодо скаржника.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами у даній справі, суд зазначає таке.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У рішенні у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) вказано, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Також, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 зробив висновок, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Як вбачається судом з матеріалів скарги, 24.03.2025 року Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав скаржниці відмову у знятті арешту з майна, аргументовану тим, що Відділ, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», має вичерпні підстави для зняття з майна боржника арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто на момент повернення виконавчого документу стягувачу) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із ст. 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із ст. 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із ст.48 цього Закону.

Частинами 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави зняття арешту з майна, у якій, серед іншого, зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Суд зазначає, що аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі №2-356/12, від 03.11.2021 року у справі №161/14034/20, від 22.12.2021 року у справі №645/6694/15.

Приписи ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном та ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відтак, застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Враховуючи зазначене вище, суд виснує про те, що не зняття ДВС арешту з майна скаржника, як боржника, саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і таке порушене право скаржника підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Окрім наведеного, суд зауважує, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.05.2021 року у справі № 712/12136/18 дійшов висновку, що позивач, який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 904/51/19.

Таким чином, суд виснує, що за обставинами цієї справи скаржник, як боржник у виконавчому проваджені, яке завершене, обрав єдиний можливий спосіб захисту своїх прав.

На підставі викладеного та керуючись ст. 447, 449 ЦПК України, ст. 37, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», Хаджибейський районний суд міста Одеси

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на дії/бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65005, м. Одеса, вул. Старицького, 10А, ), стягувач: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 та заборони на його відчуження, накладених в рамках виконавчого провадження № 36529656 за постановою ВДВС від 04.09.2013 року.

Зобов`язати уповноважених осіб Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 та зняти заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 36529656, накладених за постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 04.09.2013 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення ухвали.

Вступну та резолютивну частину ухвали складено та проголошено в судовому засіданні 13.05.2025 року.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.05.2025 року.

Суддя: Н.О. Шевчук