Справа № 712/2707/25
Провадження № 2/712/1979/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого- судді - Пироженко В.Д.

за участі секретаря Каплі А.С.

за участі представника позивача адвоката Васюти К.С.

за участі представника відповідача адвоката Кучер Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3228239.

Згідно п.1.1 Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених договором на строк, визначений у п.1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2 сумі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений в п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та строки, що визначені договором.

Відповідно до п.1.5.2 Договору проценти за користування кредитом 3750 грн, які нараховуються за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п.1.6 Договору процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування . Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору за допомогою електронного підписку одноразовим ідентифікатором.

28.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 28-12-/2021-72, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі і до відповідача ОСОБА_1

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі і по Договору споживчого кредиту № 3228239.

Загальний розмір заборгованості по поверненню коштів станом на 28.11.2021 року становить 39200 грн, з яких : заборгованість по тілу кредиту 5000 грн, заборгованість по процентам на дату відступлення права вимоги 34 200 грн.

Просить стягнути з відповідача суму заборгованості по кредитному договору 39200 грн; понесені судові витрати в сумі 2 422,40 грн. по сплаті судового збору та 13 000 грн витрати на правову допомогу.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

21.04.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву позивача в якій зазначено, що з копії наданого позивачем договору вбачається, що він укладений в електронній формі шляхом накладення електронного підпису позичальника одноразовим ідентифікатором. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 проходила верифікацію та що останній належав даний номер телефону, оскільки при оформленні замовлення, формується електронний документ, в якому вказується особа, яка створила замовлення. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який залежить від волі і дій однієї сторони (банку). Щодо нарахування відсотків, відповідач вважає їх нарахування незаконним. Згідно наданого розрахунку заборгованості, борг позивача станом на 14.02.2025 року становить 39200, який складається з 5 000 гривень заборгованості за основною сумою боргу та 34200 грн сума заборгованості за відсотками. Кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитом за вказаним договором не більше ніж на 60 днів користування кредитними коштами. Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України та Висновкам Верховного Суду.

Пунктом 2.2.1. договору про споживчий кредит встановлено, що позичальник сплачує комісію за надання кредиту. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту. Тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачено ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Тому вимоги п.2.2.1. Договору є нікчемними. Також вважає, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу також не підлягає до задоволення, постільки визначення суми відшкодування має виходити з критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

24.04.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача в якому позивач зазначила, що факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в заяві-анкеті є коректними. Сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору в тому числі щодо нарахування відсотків та оплати процентів за договором, можливість продовження строку користування кредитними коштами, в порядку та на умовах визначених договором. Спеціальним законом прямо визначено можливість позивача як включати до тексту кредитних договорів умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої комісії від відповідача. Відповідач не наводить обгрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає будь-яких доказів на підтвердження такої позиції, оскільки сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги заявлені позивачем підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково. Не заперечував щодо стягнення боргу по кредитному договору в сумі 5 0000 грн. Щодо стягнення відсотків по кредитному договору заперечував щодо періоду стягнення з 18.10.2021 року по 28.11.2021 рік, постільки договір укладений на 30 днів. Заперечувала щодо стягнення комісії з відповідача, яка була стягнута в сумі 950 гривень. Крім того, зазначила, що вважає завищеними суму стягнення за правову допомогу, постільки кількість годин для надання усної консультації з вивченням документів, складання позовної заяви є завищеними. Просила зменшити суму витрат на правову допомогу.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 18.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3228239.

Згідно п.1.1 Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених договором на строк, визначений у п.1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2 сумі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений в п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та строки, що визначені договором.

Відповідно до п.1.5.2 Договору проценти за користування кредитом 3750 грн, які нараховуються за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п.1.6 Договору процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування . Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору за допомогою електронного підписку одноразовим ідентифікатором.

28.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 28-12-/2021-72, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі і до відповідача ОСОБА_1

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі і по Договору споживчого кредиту № 3228239.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вказує про існуючу заборгованість станом на 28.11.2021 року в сумі 5 000 грн, заборгованість по процентам на дату відступлення прав вимоги 34 200 грн.

Суд бере до уваги ту обставину, що відповідачкою не оспорюється сам факт отримання кредиту, а лише сума заборгованості.

У відповідності до змісту договору про споживчий кредит № 3228239 від 18.09.2021 року надання позики визначено строк користування кредитом 30 днів, розмір кредиту 5 000 грн. Пунктом 2.3.1.2. договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування . Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору за допомогою електронного підписку одноразовим ідентифікатором.

Як вбачається із відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан», поданого представником позивача, за перших 30 днів кредиту було здійснено нарахування відсотків виходячи із розміру відсоткової ставки 2,5% від фактичного залишку кредиту, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Станом на 18.11.2021 року прострочені відсотки за користуваня кредитом становлять 11250 грн. Саме такий розмір нарахування за вказаний період і береться судом до уваги.

Суд вважає безпідставним нарахування будь-яких відсотків поза межами 60-ти денним строком договору позики виходячи із такого.

Так, представник позивача посилається на п 2.3.1.2. договору яким передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Отже, вказаними правилами визначені умови продовження строку дії договору, які у даному випадку дотримані не були.

Позивачем нараховані відсотки за користування кредитними коштами за період з 18.09.2022 по 18.11.21 року в сумі 11 250 грн.

На підставі вищевказаного, суд вважає , що період правомірного нарахування відсотків становить з 18.09.2022 по 18.11.21 року .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України).

Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц.

Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050 ЦК України.

Отже, за умовами договору споживчого кредиту від 18.09.2021 року № 3228239 сторони погодили строк його дії не більгше 60 днів, тому починаючи із спливу вказаного строку, позичальник не мав права нараховувати проценти за користування позикою, а тому стягненню з відповідачки підлягає: 5000 розмір кредиту; 11250 грн нараховані відсотки.

Разом з тим, суд вважає безпідставним нарахування відповідачу комісії в сумі 950 грн.

Пунктом 2.2.1 Договору про споживчий кредит встановлено, що позичальник сплачує комісію за надання кредиту. У разі, якщо позичальник продовжує строк кредитування, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 зазначила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу за місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості , яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частини п6ершої та другої статті 11, частини п`ятої ст.12 Закоуну України «Про споживче кредитування».

Отже вимога п.2.2.1 Договору про споживчий кредит про обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно є нікчемною. Тому суд вважає вирахувати з заборгованості суму сплаченої комісії відповідачем в розмірі 950 гривень.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

З урахуванням того, що позов задовольняється частково, то розподіл судових витрат має бути розподілено пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Оскільки позов було задоволено частково то відповідно і сума судового збору що підлягає стягненню становить 945,47 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 13 000 гривень, суд зазначає.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Заявником подано до суду договір про надання парвничої допомоги від 01.07.2024 року № 01-07/2024 , витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025, заявку на надання юридичної допомоги № 430 від 01.01.2025 року та акт про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 року.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд виходить з того, що виконання адвокатом вказаних робіт за договором про надання правничої допомоги здійснювалось для забезпечення ефективного здійснення процесуальних прав відповідача.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України, суд може за клопотанням іншої сторонни, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача просив зменшити розмір стягнення витрат на правничу допомогу посилаючись на неспівмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Проаналізувавши акт на надання правничої допомоги, враховуючи критерії обґрунтованості та доцільності понесених особою витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, беручи до уваги, що позов позивача задоволено частково та клопотання представника відповідача про зменшення стягненння судових витрат суд вважає, що наявні підстави для зменшення відшкодування заявнику витрат на правничу допомогу до суми 3000 грн.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 279 ЦПК України, ст. ст. 525-526, 530, 551, 536, 610, 625, 631,629, 1046-1056 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ) заборгованість за договором споживчого кредиту в сумі 16 25 грн, судові витрати в сумі 945,47 грн., та витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн, а всього 20 195,47 грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 14.05.2025

Головуючий В.Д. Пироженко

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).