Справа № 451/997/24 Головуючий у 1 інстанції: Куцик-Трускавецька О. Б.
Провадження № 22-ц/811/3755/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: І.І. Попенко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

24.07.2024 ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до АТ «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, у якій просила: стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_1 200 000 гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 800 000 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог покликалася на те, що 11.03.2021 в селі Ольшаниця, Рокитинського районну Київської області пасажирський електропотяг № 6240 ЕД-9м № 22 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер. Зазначала, що в 2012 році ОСОБА_6 одружився з ОСОБА_1 та в шлюбі виховали чотирьох дітей, які на момент смерті батька були малолітніми. Оскільки діти на момент смерті батька є малолітніми, то така втрата є для них непоправною. У зв`язку зі смертю ОСОБА_6 вона також змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та виховання дітей, оскільки тепер їй одній потрібно матеріально забезпечувати дітей та надавати їм батьківську любов і турботу. Смерть ОСОБА_6 повністю змінила життя позивачів у всіх сферах життя та зруйнувала їх життєві зв`язки, спричиняє їм постійні страждання та зміни в психологічному стані.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 200 000 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 200 000 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 200 000 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 200000 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави 10 000,00 грн судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

03.07.2024 рішення суду оскаржило АТ «Українська залізниця».

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що актом службового розслідування аварії - травмування сторонньої особи на 77 км ПК 10 парної колії перегону Рокитне-Ольшаниця в добу 11.03.2021, затвердженого в.о. ПЧ-4 від 18.03.2021 встановлено, що 11.03.2021 о 19 год. 11 хв., прямуючи по парній колії електропоїзд № 6240 ЕД-9м № 220 під управлінням машиніста ОСОБА_7 та помічника машиніста ОСОБА_8 , рухаючись зі швидкістю 60 км/год на перегоні Рокитне-Ольшаниця в кривій ділянці колії, де обмежена видимість потяга локомотивною бригадою було помічено чоловіка, який намагався перейти дану ділянку колії у невстановленому місці та спіткнувся. Дані факти вказують, що достеменно встановити чи потерпілий свідомо вийшов на залізничну колію, чи через власну необачність, не вбачається можливим. Згідно рапортів машиніста електропоїзда ОСОБА_7 та помічника машиніста ОСОБА_8 , невідомий чоловік раптово вийшов на колію, на звукові сигнали великої гучності чоловік не реагував, тому у зв`язку з раптовою появою на колії сторонньої особи машиністом було застосовано екстрене гальмування. Через малу відстань наїзду на людину уникнути не вдалося. У матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000361 від 12.03.2021 також міститься різна інформація щодо обставин загибелі ОСОБА_6 11.03.2021 на залізничному перегоні смт. Рокитне с. Ольшаниця. Відтак, відсутні підстави ствержувати, що ОСОБА_6 перечепився через залізничну колію, як вказує про це суд в оскаржуваному рішенні. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 44 від 12.03.2021, при судово-токсикологічному дослідженні № 1012 від 07.04.2021 в крові трупа ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в концентрації - 1,61%, що як правило при житті може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Таким чином, оскільки ОСОБА_6 перебував на залізничному перегоні смт. Рокитне с. Ольшаниця, неподалік залізничної станції «Ольшаниця» у невстановленому для цього місці, в стані алкогольного сп`яніння та не реагував на сигнали потяга, що наближається, то такий порушив п.п. 2.5-2.6, 2.15, 2.19, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Апелянт зазначив, що положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього має бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо). Відтак, судом не враховано положення статті 1193 ЦК України з врахуванням обставин викладених вище. Крім того, жодних належних та допустимих доказів на обгрунтування розміру заявленої моральної шкоди до матеріалів справи позивачем не надано.

При розгляді даної справи суд, встановивши, що вина та протиправність дій AT «Укрзалізниця» відсутні, а смерті потерпілого, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, сприяла його власна груба необережність, не врахував зазначене при визначенні розміру моральної шкоди та задоволив позов у повному обсязі.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник АТ «Українська залізниця» - Кінцак С.Б.скаргу підтримала з підстав , наведених у ній, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Українська залізниця» - Кінцак С.Б., перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, заборонено: підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитися на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти 2.16, 2.19, 2.20).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи з наведених норм права шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження № 61-19345св19).

Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктом 1 частиною 1 статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку,якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Згідно із частини 2 статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_6 , що підтверджується актовим записом про укладення шлюбу (а.с. 12).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13 березня 2021 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Ольшаниця, Рокитнянського районну, Київської області (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28 грудня 2012 року батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16 жовтня 2015 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 10 травня 2019 року батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.14).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 10 травня 2019 року батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.15).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000361 від 12.03.2021, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України, а саме з постанови про закриття кримінального провадження від 26.04.2021 № 0000361 вбачається, що 11.03.2021 року близько 19 год. 30 хв. на залізничному перегоні смт. Рокитне с. Ольшаниця, неподалік залізничної станції «Ольшаниця», що на території Ольшаницької ОТГ Київської області (Південно-Західна залізниця) пасажирський електропотяг № 6240 ЕД-9м № 22 зі сполученням Фастів-Миронівка, під керуванням машиніста ОСОБА_7 , під час руху по парній колії в напрямку від залізничної станції «Фастів» до залізничної станції «Миронівка», здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перечипився через залізничну колію. При виявленні чоловіка на коліях машиністом було застосоване екстрене гальмування та вимушена зупинка потяга, однак через перебування чоловіка на невеликій відстані від потягу, запобігти наїзду не вдалося. Внаслідок залізничної пригоди ОСОБА_6 загинув на місці події від отриманих тілесних ушкоджень (а.с.102-104).

Відповідно до висновку експерта № 44 від 12 березня 2021 року, смерть ОСОБА_6 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепа, крововиливом під тверду мозкову оболонку. Також при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в концентрації - 1,61%, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (а.с.127-130).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , районний суд виходив з того, що визначаючи розміру моральної шкоди слід враховувати грубу необережність потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості. Доводи відповідача щодо спричинення шкоди не з його вини, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Смерть потерпілого настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки, а саме електровозом, належним відповідачу, вина якого відсутня, однак не виключає відповідальність відповідача за завдану шкоду.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки при вирішенні даного спору районним судом враховано сукупність всіх обставин, які мають істотне значення для визначення розміру моральної шкоди. Суд вірно виходив з того, що пасажирський електропотяг № 6240 ЕД-9м № 22, який належить AT «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки, а позивачка відносить до категорії осіб, які відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України мають право на відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд врахував глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті ОСОБА_6 . Так, втрата близької людини спричинила та буде спричиняти і в подальшому позивачам душевні страждання. Крім того, сам факт загибелі ОСОБА_6 під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки та її чотирьох малолітніх дітей.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані. Підстав для зменшення визначеного судом розміру моральної шкоди кожному з позивачів колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра