Справа № 301/1231/25
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"21" травня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава заяву представника позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Ожеледа Петро Миколайович, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Ожеледа П.М., в якому просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане відповідачці ОСОБА_3 16.12.2016 року приватним нотаріусом Ожеледою П.М., та скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Іршавського районного суду від 20.05.2025 року року відкрито провадження у справі, справу призначено на підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

20 травня 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що 16.12.2016 року приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледою П.М. було видано відповідачці ОСОБА_3 , як дочці спадкодавця, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вказаного свідоцтва про право на спадщину від 16.12.2016 року, спадщина складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцеві на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 01.08.2011 року.

Вважала, що свідоцтво про право на спадщину є незаконним, оскільки видане відповідачці без урахування того, що будинокза адресою: АДРЕСА_1 , збудований спадкодавцем та позивачкою під час шлюбу, тому належав подружжю на праві спільної сумісної власності. Враховуючи наведене вважала, що до складу спадкового майна входила тільки частина вказаного будинку, а не цілий будинок.

Відповідачка в усній формі неодноразово заявляла позивачці, що має намір відчужити вказаний будинок шляхом його продажу третім особам, що може позбавити позивачку права власності на майно, істотно ускладнити чи унеможливити в подальшому виконання рішення суду у разі його задоволення.

Оскільки позивачкою ставиться питання про скасування свідоцтва про право на спадщину, то вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову проведено без повідомлення учасників справи.

Перевіривши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд вважає, заяву про забезпечення позову задовольнити, виходячи з таких підстав.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України закріплено вичерпний перелік видів забезпечення позову.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з п.4 та п.6 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 16.06.2011 року № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011, судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому ґарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2018 року по справі №910/1040/18 вказав, що у разі звернення до суду з немайновою позовною вимогою має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане відповідачці ОСОБА_3 16.12.2016 року приватним нотаріусом Ожеледою П.М., та скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що протягом квітня-травня 2025 року відповідачка в усній формі заявляла позивачці, що має намір відчужити житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та зняти позивачку з реєстрації у вказаному будинку, так як зі слів відповідачки вона є єдиним власником цього будинку.

Підставою виникнення права власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно було видане відповідачці ОСОБА_3 16.12.2016 року приватним нотаріусом Ожеледою П.М. свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був чоловіком позивачки.

Відповідно до вказаного свідоцтва про право на спадщину від 16.12.2016 року, спадщина складається житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, вказаний житловий будинок з надвірними спорудами був побудований позивачкою та її чоловіком у період шлюбу, спільною працею та за спільні кошти у 1991 році, тому є спільною власністю подружжя.

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , відкрилася спадщина тільки на частину спірного будинку. Інша частина цього нерухомого майна належить позивачці як співвласнику майна, від якої позивачка не відмовлялася та її не відчужувала.

Представник позивачки ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідачка може відчужити вказаний будинок, що може істотно ускладнити чи унеможливити в подальшому виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заява представника позивачки про забезпечення позову підлягає до задоволення, оскільки невжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на спірний житловий будинок з надвірними спорудами, у разі задоволення позовних вимог, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З огляду на те, що спір виник з приводу права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , на думку суду, даний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачкою вимогами.

Керуючись ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України,

у х в а л и в :

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Ожеледа Петро Миколайович, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканці АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , а саме:

-житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 219,6 кв.м., житловою площею 114,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали негайно направити в Іршавський відділ державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виконання, а позивачці ОСОБА_2 та третій особі приватному нотаріусу Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Ожеледі П.М. - для відому.

Відповідачці ОСОБА_3 копію ухвали направити негайно після її виконання.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуюча: М. О. Пітерських