СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/26495/24

пр. № 2/759/1772/25

22 травня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Кульюбовської В.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення проіндексованої заборгованості по сплаті аліментів, проіндексованої заборгованості по сплаті пені за несвоєчасну сплату аліментів, пені за несвоєчасну сплату заборгованості по аліментам, 3 % річних з простроченої суми заборгованості по аліментам та простроченої суми сплати пені,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2024 року представник позивача ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення проіндексованої заборгованості по сплаті аліментів, проіндексованої заборгованості по сплаті пені за несвоєчасну сплату аліментів, пені за несвоєчасну сплату заборгованості по аліментам, 3 % річних з простроченої суми заборгованості по аліментам та простроченої суми сплати пені, яким просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 279508,00 грн., з яких: 179409,15 грн. - проіндексована заборгованість по сплаті аліментів, 43789,73 грн. - проіндексована заборгованість по сплаті пені за несвоєчасну сплату аліментів та 37115,55 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по аліментам, 15588,53 грн. - 3% річних з простроченої суми заборгованості по аліментам та 3605,04 грн. - 3% річних з простроченої суми сплати пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Ленінградського районного суду м. Києва від 17.11.92 відповідач зобов`язвний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини.

Постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 04.04.11 виконавче провадження закінчено і не сплаченою залишилась заборгованість відповідача в сумі 37115,55 грн. Вказані обставини встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.12 по справі №2608/9824/12.

Зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва у вказаній справі стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 пеню в сумі 10014,00 грн. за несвоєчасну сплату аліментів на користь її неповнолітньої доньки ОСОБА_5 за період прострочення сплати аліментів з грудня 2005 року по липень 2010 року.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 279508,00 грн., з якої: 179409,15 грн. - проіндексована заборгованість по сплаті аліментів, 43789,73 грн. - проіндексована заборгованість по сплаті пені за несвоєчасну сплату аліментів та 37115,55 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по аліментам, 15588,53 грн. - 3% річних з простроченої суми заборгованості по аліментам та 3605,04 грн. - 3% річних з простроченої суми сплати пені.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у матеріалах справи.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони по справі, мають спільну дитину - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

17.11.1992 року постановою Ленінградського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 04.04.2011 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № А-93 виданого 26.06.2002 року Ленінградським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів було закінчено.

З вказаної постанови вбачається, що заборгованість по аліментам станом на 22.02.2011 року становить 37115,55 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2012 року по цивільній справі № 2608/9824/12 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , пеню від суми несплачених аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з грудня 2005р. по липень 2010р. в розмірі 10014,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 07.11.2020 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , після реєстрації якого взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_7 , про що свідчить свідоцтво про шлюб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідно до ст. ст. 196, 197 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом; державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, зокрема, до закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, за правилами ч.ч.2, 3, 4 цієї статті у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Відповідно до ч.9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості із сплати аліментів лише у разі спору про її розмір за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Також ч. 4 ст.195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики і не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індексація аліментів проводиться у разі зростання споживчих цін. Величина індексу зростання цін повинна бути вище порога індексації. Законодавчо поріг індексації встановлений в розмірі 103 відсотків.

Індекс споживчих цін обчислюється наростаючим підсумком. Для проведення подальшої індексації аліментів обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

Індексація розміру аліментів у твердій грошовій сумі проводиться в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів наявності заборгованості по сплаті аліментів, доказів отримання виконавчого листа по цивільній справі № 2608/9824/12та пред`явлення виконавчого листа по виконання.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Питання понесених судових витрат залишити за позивачем у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 196 СК України, ст. 549 ЦК України, ст. ст. 12, 18, 141, 187, 263, 274, 278-279, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення проіндексованої заборгованості по сплаті аліментів, проіндексованої заборгованості по сплаті пені за несвоєчасну сплату аліментів, пені за несвоєчасну сплату заборгованості по аліментам, 3 % річних з простроченої суми заборгованості по аліментам та простроченої суми сплати пені - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.В. П`ятничук