ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді: Чумак О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Дряниці Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 листопада 2024 року, ухвалене суддею Максименко Л.В.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ТОВ «Веллфін» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.07.2021 між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 1612096, згідно якого останній надано грошові кошти в сумі 12500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою(п. 3.1 договору).

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що кредит надається строком на 3 календарних місяці з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 07 жовтня 2021 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. Строк дії Договору починається з моменту його укладення сторонами.

Відповідно до п. 4.3 дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору між позичальником і позикодавцем.

Згідно п. 4.4 Договору за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю відповідну плату (проценти) в розмірі:

- процента(ів) річних з дня надання Кредиту по 07.07.2021 року включно;

474,5 процента (ів) річних, починаючи з календарного дня, наступного за днем припинення періоду дії процентної ставки, встановленої відповідно до ч. 2 даного пункту Договору, до терміну остаточного повернення Кредиту, визначеного цим Договором.

Позивачем в порядку встановленому Договором на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 12500 грн., що підтверджується повідомленням від ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів.

Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору про споживчий кредит, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 13.09.2023 становить 36400 грн., з яких 11400 грн. основний борг; 25000 грн. заборгованість по відсоткам.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 листопада 2024 року позовні вимоги ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованість за договором про споживчий кредит № 1612096 від 07.07.2021 в розмірі 36400 грн. та судовий збір в сумі 2684 грн.

Рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявної заборгованості, зокрема виписки по рахунку, відкритому на ім?я відповідача, що позбавляє можливості належним чином перевірити факт видачі ОСОБА_1 кредитних коштів, їх користування та внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредитної заборгованості.

Окрім того, в апеляційній скарзі викладені заперечення на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року та ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2024 року, якими витребувано докази у справі, чим порушено принцип змагальності та диспозитивності.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 07.07.2021 року між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 1612096 (а.с. 16-23).

За умовами п. 3.1. вказаного договору про споживчий кредит, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 12500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Пунктом 4.2. договору про споживчий кредит встановлено, що позика надається строком на 3 (три) календарних місяці з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 07 жовтня 2021 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. Строк дії договору починається з моменту його укладення сторонами.

Відповідно до п. 4.3. днем надання кредиту вважається день здійснення переказу грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця на банківський рахунок позичальника за реквізитами банківської платіжної карки, зазначених при поданні заявки на офіційному сайті кредитодавця, та яка використовується позичальником для здійснення операцій по цьому рахунку.

У графіку платежів, що є додатком № 1 до вказаного кредитного договору, вказано загальну вартість кредиту, яка складає 178,87 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 22 358 грн. 33 коп. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти за користування кредитом 78,87 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 9858,33 грн. (у грошовому виразі); суму (тіло) кредиту 12500 грн., комісії 0 грн., реальну річну процентну ставку - 5299,31 % та погоджено графік платежів.

Кредитний договір був укладений у електронному вигляді через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором fu9117.

Позивачем ТОВ «Веллфін» в порядку встановленому п. 4.2. договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідача 07.07.2021 о 18:12:00 через платіжний сервіс «Рlaton» була перерахована сума позики в розмірі 12 500 грн. на карту № НОМЕР_1 , банк-емітент «А-BANK», що підтверджується повідомленням № 103/09 від 13.09.2023 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів (а.с. 33).

За повідомленням АТ «Акцент-Банк» від 14.10.2024 № 20.1.0.0.0/7-20241011/1298 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) була дійсно емітована карта № НОМЕР_3 на яку 07.07.2021 ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти в сумі 12500 грн, що підтверджується випискою по картці (а.с. 108-109).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, укладеним в електронній формі.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію».

Матеріалами справи підтверджено факт підписання ОСОБА_1 електронного договору про споживчий кредит № 1612096 від 07 липня 2021 року шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором fu9117, що відповідачем не спростовано.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Правил надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту ТОВ «Веллфін» заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

Відповідач оформила заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою заяви відповідача з офіційного веб-сайту позивача.

Заявка для отримання позики містить всі ідентифікуючі дані щодо відповідача, копію паспорта ОСОБА_1 , а також фото останньої (а.с. 34-39).

Таким чином, реєстрація відповідача на сайті позивача, подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами отримання позики, а Договір про споживчий кредит було укладено та підписано в електронній формі, що в силу приписів ст.ст. 6, 627 ЦК України, ст.ст. 11, 12 Закону «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі.

Отже, відповідач ознайомилася та погодилася із запропонованими умовами договору. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається зі змісту договору позики, позика надається строком на 3 календарні місяці, дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем, тобто позику було надано 07 липня 2021 року, кінцевий термін повернення позики є 07 жовтня 2021 року.

Відповідно до графіку платежів до Договору про споживчий кредит №1612096 від 07 липня 2021 року сукупна вартість кредиту складає 22520,83 грн., з якої 12500 грн. - тіло кредиту, 10020,83 грн. проценти за користування кредитом.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Веллфін» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13.09.2023 становить 36400 грн., з яких 11400 грн. основний борг, 25000 грн. заборгованість по відсоткам, які згідно розрахунку заборгованості нараховувалися до 09.12.2021 (а.с. 24-32).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі № 5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.

Разом з тим, як встановлено раніше за умовами укладеного між сторонами Договору про споживчий кредит № 1612096 від 07 липня 2021 року ТОВ «Веллфін» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 07 жовтня 2021 року, а після закінчення строку його кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, та у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання позикодавець має право на стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак у даній справі таких позовних вимог ТОВ «Веллфін» не заявило, а тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами поза межами дії кредитного договору задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржувалися також ухвали Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року та 01 жовтня 2024 року, якими витребувано докази у справі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року та ухвали Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2024 року повернутою особі, яка її подала, та у подальшому розглядати її як заперечення на рішення.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Отже, у частині першій статті 353 ЦПК України визначений вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Перелік, зазначений у ч. 1 ст. 353 ЦПК України, не містить ухвали про витребування доказів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України основою цивільного процесу є принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених Цивільним процесуальним кодексом.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Портянко Є.В. до суду першої інстанції надійшов відзив позовну заяву в якому заперечував факт отримання відповідачем грошових коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року зобов`язано ТОВ «Веллфін» надати виписку по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 за зобов`язано ТОВ «Платежі Онлайн» надати суду інформацію щодо належності ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 та інформацію про надходження на нього 07.07.2021 кредитних коштів.

03.10.2024 від ТОВ «Веллфін» до суду надійшло клопотання про витребування доказів, а саме просило витребувати у Банківської установи «А-BANK» виписки по рахунку відповідача та докази надходження ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 12500 грн. 07.07.2021 на картковий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2021 року вищевказане клопотання задоволено.

З огляду на викладене та ті обставини, що стороною відповідача заперечувався факт отримання кредитних коштів, внаслідок чого позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, враховуючи вищевказані норми процесуального права, суд першої інстанції з метою належного з`ясування всіх обставин справи прийшов до обґрунтованого висновку про витребування доказів, що свідчить про законність ухвал місцевого суду на які викладені заперечення в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі вищенаведеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за Договором про споживчий кредит №1612096 від 07 липня 2021 року з 36400 грн. до 22520,83 грн.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково (61,87 %), слід зменшити стягнутий з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції з 2684 грн. до 1660,59 грн.

За апеляційний перегляд рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 19.11.2024 підлягав сплаті судовий збір у сумі 4026 грн., який сплачено ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню на 38,13 %

Таким чином, з ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції у сумі 1536 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ТОВ «Веллфін» судові витрати у сумі 124,59 грн. (1660,59 грн. 1536 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 4, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 листопада 2024 року змінити, зменшивши розмір заборгованості за договором про споживчий кредит № 1612096 від 07 07.2021 з 36400 грн. до 22520,83 грн.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» судовий збір у сумі 124,59 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді С. Б. Бутенко

Ю. В. Дряниця