Провадження № 2/369/1291/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Козак І.А.,

при секретарі Гордієнко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2023 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 09 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис № 362, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 29 березня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 164.

Спільне життя з ОСОБА_2 не склалося через різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, внаслідок чого сторони перестали підтримувати сімейно-шлюбні стосунки. Відповідач проживає окремо, кожен зі сторін має окремий бюджет, подружжя не веде спільного господарства, практично сім`я повністю розпалася і збереження стало неможливим та за переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 вважає, що шлюб між нею та відповідачем суперечить їхнім інтересам та просить розірвати шлюб.

Окрім наведеного, позивач зазначає, що після початку війни в Україні вона з відповідачем та сином переїхали до с. Софіївська Борщагівка, Київської області. Після переїзду спільне життя з ОСОБА_2 не склалось, останній проживає окремо від сім`ї.

Позивачем для дитини створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку. На утримання та забезпечення дитини ОСОБА_1 щомісячно несе постійні витрати, адже необхідно оплачувати харчування та придбання медикаментів, медичний огляд та лікування, придбання одягу, на розвиваючу та навчальну літературу. Загальна середня сума щомісячних витрат на утримання дитини складає 8 000,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів у зв`язку з тим, що добровільно ОСОБА_2 коштів на утримання сина не надає. Позивач самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А. Я. від 05.02.2024 відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н. О. щодо повторного автоматичного розподілу справи від 03.10.2024 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.10.2024, який проведений, у зв`язку з припиненням повноважень судді Волчка А. Я. відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Козак І. А.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.10.2024 року цивільну справу прийнято та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, при цьому представник позивача подав до суду заяву у якій просить суд здійснювати розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

У судове засідання відповідач не з`явився, однак подав до суду заяву у якій просить суд розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис № 362, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 29 березня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 164.

За результатами розгляду справи суд установив, що спільне життя між сторонами не склалося через різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, внаслідок чого сторони перестали підтримувати сімейно-шлюбні стосунки. Відповідач проживає окремо, кожен зі сторін має окремий бюджет, подружжя не веде спільного господарства, практично сім`я повністю розпалася і збереження стало неможливим та за переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.

Окрім наведеного, ОСОБА_2 добровільно коштів на утримання сина не надає. Позивач самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України і ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається.

У частині 3 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження або припинення згідно з частиною 4 цієї ж статті є неприпустимим як порушення права дружини і чоловіка на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення.

Враховуючи викладене суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим і суперечитиме інтересам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 51 Конституції України батьки зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1-4 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму дітей віком до 6 років - 2563 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років - становить 3196 гривень.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року

№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З огляду на встановлені у справі обставини, зважаючи на той факт, що відповідач пред`явлені до нього позовні вимоги визнав у повному обсязі, а також враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання ними дітей, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах пр о стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

До початку розгляду справи по суті відповідач визнала позов, про що зазначила у своїй заяві. З урахуванням такої позиції відповідача і обставин справи суд задовольняє позов у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача 50 відсотків від розміру ставки судового збору в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів на дитину, тобто у розмірі 605,60 грн.

За вимогу про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 536,80 грн, а 50 відсотків, що становить 536,80 грн, стягнути на її користь з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 111, 112, 114, 141, 180-182, 184, 191 СК України, ст. ст. 141, 206, 247, 258-259, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

У ХВ А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис № 362, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір у сумі 536 грн 80 коп.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , 50 відсотків судового збору, сплаченого під час подання позову згідно з квитанцією № 0.0..1 від 13.11.2023 року, що становить 536 грн 80 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса фактичного місця проживання:

АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ірина КОЗАК