КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-понг» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Кредитним договором №1974278 від 24.01.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 у розмірі 16666,8 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 6589,37 гривень; заборгованість за відсотками - 9440,43 гривень, заборгованість за комісією - 637 гривень, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору та витрат на правничу допомогу, що є предметом позовних вимог.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.01.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір №1974278. Вказує, що 10.07.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу №01/07, відповідно до якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №1974278. 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» було укладено Договір факторингу № 1/15 відповідно до якого ТОВ «ФК «Пінг-Понг» до перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1974278 в сумі 16666,8 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 6589,37 гривень; заборгованість за відсотками - 9440,43 гривень, заборгованість за комісією - 637 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Лановий Є.М., який представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-понг», подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що до позовної заяви було додано докази щодо укладення договору відступлення, а саме копію договору факторингу № 01/07 від 10.07.2020 року, копію договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року.

Скаржник зазначає, що реєстр прав вимоги до договорів факторингу містить інформацію щодо інших боржників, яка відноситься до банківської таємниці, тому позивача може надати тільки витяги до реєстру.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що оскільки кредитний договір № 1974278 було укладено 24.01.2020 року, а договір факторингу № 01/07 було підписано 10.07.2020 року, а отже право вимоги за кредитним договором було відступлено вже після його укладення через майже 6 місяців, тому на переконання скаржника твердження суду першої інстанції про те, що боргові зобов`язання за кредитним договором № 1974278 від 24.01.2020 року на момент укладення договору факторингу № 01/07 не існували є хибними.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази про передачу позивача права вимоги за договором кредиту по позичальнику ОСОБА_1 , оскільки додатки до договору відступлення прав вимоги не міститься інформації про кредитний договір, за яким передається право вимоги, даних про особу-боржника, суми заборгованості та інших необхідних відомостей для такого виду договорів, а тому такі бланки не можна вважати належними та допустимим доказами по справі.

Також суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що на момент укладення Договору факторингу № 01/07 від 10.07.2020 року, згідно з якою сторони визначили, що «право вимоги» - права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, боргові зобов`язання ОСОБА_1 за договором №1974278 від 24.01.2020 року ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Відповідно до ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Отже із аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (відповідача). або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю).

Встановлено, що 24.01.2020 року ОСОБА_1 складена анкета- заява №1974278 на отримання кредит у ТОВ «Мілоан» (а.с. 53).

Згідно умов, викладених у анкеті-заяві, розмір позики становить 9100,00 грн., замовлений строк - 30 днів, комісія за надання кредиту 7,00% одноразово, ставка процентів - -1,05% за кожен день користування.

24 січня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №102251150, відповідно до якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 9100,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 19-21).

Пунктом 1.3. договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів з 24.01.2020 року

Пунктом 2.2.3 кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства.

Положеннями п. 2.3 договору передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах.

Із пункту 6.1 договору суд встановив, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua, а згідно п.6.5 встановлено, що цей договір сторони визначили таким, що прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Водночас із пункту 10 Кредитного договору вбачається відсутність електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором.

Із анкети-заяви на кредит № 11974278 від 24.01.2020 року, що роздрукована позивачем із сайту miloan.ua, наявна інформація щодо суми кредиту, строку кредиту, суми до повернення (з врахуванням комісії та процентів), анкетних даних фізичної особи, що співпадають із відповідними даними відповідача (а.с. 53).

Водночас встановлено, що у цьому письмовому доказі, що наданий позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, також, як і в кредитному договорі, відсутній електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором.

Також із платіжного доручення №14270273 від 24.01.2020 року судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» як платником було перераховано ОСОБА_1 на банківську картку «Mastercard» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 9100,00 грн із зазначенням платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору 1974278 (а.с. 36).

Із дослідженого платіжного доручення судом також встановлено відсутність будь-яких банківських відміток.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що 10.07.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 01/07 (а.с. 23-26).

Відповідно до п. 2.1 Договору, Згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15 (а.с. 30-32).

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №1/15 , ТОВ «ФК «Пінг-Понг» відсутні відомості про набуття права грошової вимоги до ОСОБА_2 на підставі кредитного договору, що у грошовому еквіваленті складає 36421,32 грн.

При цьому, в якості доказів позивач надав бланки додатків до Договорів Факторингу, а саме до Договору Факторингу № 01/07: Форма Реєстру прав вимог Реєстр прав вимог № _____, Акт повернення права вимоги, Акт Погодження мінімальної ціни, Звіт про отримані кошти, Форма повідомлення боржника за кредитним договором.(а.с. 26зв. -29).

До договору Факторингу № 1/15: Реєстр прав вимог до договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року, Звіт № ____ про отримані платежі .(а.с. 32зв.-33).

Саме вказані бланки є додатками до зазначеного вище договору, але вони не заповнені, при цьому містять печатки сторін договору та підписи їх представників.

Відповідно до відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення, вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість у загальному розмірі 16 666,80 грн, з яких 6589,37 грн - борг по тілу, 9440,43 грн - борг по відсотках (а.с 55-56).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи у задоволенні позовних вимог, оскільки з копії кредитного договору, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що вказаний договір не містить підписів сторін, зокрема, і позичальника за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».

Встановлено, що кредитний договір №1974278 від 24.01.2020 року не містить електронного цифрового підпису, зокрема, у конкретному випадку відповідача або електронного підпису одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 , який прийняв пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору позикодавцю ТОВ «Мілоан».

Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 виявив волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом цивільної справи.

Крім того, позивач, на підтвердження факту укладення відповідачем кредитного договору та виконання ТОВ «Мілоан» як позикодавцем його умов в частині передачі грошових коштів позичальнику у сумі 9100 грн, у позовній заяві посилається на платіжне доручення № 14270273 від 24.01.2020 року.

Дослідивши вищевказане платіжне доручення, суд апеляційної інстанції зазначає, що воно не відповідає критеріям належності та достовірності, яким повинні відповідати засоби доказування у цивільному процесі, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до підпункту 14 пункту 3 Положення про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

Пунктами 43, 48, 51, 52 Положення №75 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження).

Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі.

Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Повно та всебічно дослідивши копію платіжного доручення № 14270273 від 24.01.2020 року, встановлено, що на підставі вказаного документа не можна встановити дійсні обставини справи щодо перерахунку ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 грошових коштів як кредитних в сумі 9100,00 грн, оскільки платіжне доручення не містить таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення (у платіжному дорученні відсутній підпис працівника банку, відповідального за здійснення операції, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком означеної операції) та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (будь яких підписів, в тому числі електронних цифрових, платіжне доручення не містить).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у дослідженому платіжному дорученні № 14270273 від 24.01.2020 року відсутній код банку отримувача, а також рахунок отримувача. Натомість, замість означених обов`язкових реквізитів для здійснення відповідної банківської операції, у платіжному дорученні зазначено відповідно «Mastercard» та НОМЕР_3, а також має містити усі відкриті цифри (номер рахунку), а не їх частину), що є об`єктивною перешкодою для здійснення будь-якою банківською установою такої грошової операції.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що ані кредитний договір, ані графік розрахунків як додаток до нього, не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «Мілоан» мало перерахувати кредитні кошти в сумі 9100,00 грн відповідачу ОСОБА_1 , зокрема, і того, що зазначений у платіжному дорученні № 14270273 від 24.01.2020 року.

Таким чином, додане до позовної заяви платіжне доручення, що завірене лише підписом уповноваженої особи і печаткою ТОВ «Мілоан», із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов саме кредитного договору.

Крім того, до позовної заяви долучено договір про споживчий кредит № 1974278 від 24.01.2020 року, який не містить електронного підпису ОСОБА_1 , що свою чергу діє підстави дійти висновку про те, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору

За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту як укладення між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 кредитного договору, так і факту перерахування останній кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені вимог ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» є вірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що реєстр прав вимоги до договорів факторингу містить інформацію щодо інших боржників, яка відноситься до банківської таємниці, тому позивач може надати тільки витяги до реєстру, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк. Банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

На думку колегії суддів, неподання до суду першої інстанції скріпленого підписами та печатками клієнта і фактора реєстру права вимоги року з причин - що у ньому міститься конфіденційна інформація до інших осіб, не є поважною причиною неподання до суду першої інстанції. Водночас, як встановлено судом, матеріали справи не містять витягу до реєстру права вимоги відносно відповідача ОСОБА_1 ..

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, та зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-понг» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «02» червня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов