П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/14585/21

Провадження № 22-ц/4815/705/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Панас О.В.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено:

20 березня 2025 року в м. Рівне

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Повний текст ухвали складено: 20 березня 2025 року.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

боржник: ОСОБА_1 ;

стягувач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

боржника адвокат Любаренко Ігор Олегович;

стягувача адвокат Незнамова Тетяна Олександрівна;

за участі: представника ОСОБА_1 адвоката Любаренка Ігоря Олеговича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Любаренка Ігоря Олеговича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила визнати виконавчий лист №569/14585/21, виданий 11 серпня 2023 року Рівненським міським судом Рівненської області, таким, що не підлягає виконанню.

Мотивуючи заяву, зазначалося про те, що виконавчим листом було покладено на неї обов`язок у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном організовувати спілкування дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_2 , у режимі відеозв`язку через мобільні телефони щовівторка та щочетверга з 19:00 год., протягом 30 хвилин.

21 серпня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 09 квітня 2024 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстави п.11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження", якою, незважаючи на належне виконання рішення суду та всупереч наявних доказів, отриманих від ОСОБА_1 , встановлено невиконання боржником зазначеного судового рішення. Так, до органу державної виконавчої служби тричі надавались відеозаписи про те, що свій обов`язок із забезпечення відеозв`язку ОСОБА_1 сумлінно виконує, однак саме діти відмовлялися спілкуватися з батьком. Тому державний виконавець повинна була винести постанову про закриття виконавчого провадження відповідно до п.11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Суд попередньої інстанції дійшов такого висновку через те, що рішення суду було звернуте до примусового виконання, відкрите виконавче провадження, проводилися виконавчі дії. Отже, добровільного виконання рішення суду боржником поза виконавчим провадженням не здійснювалося. За своєю правовою природою у поданій до суду заяві ОСОБА_1 доводить, що рішення суду виконане нею добровільно. Проте виконавче провадження в цьому випадку мало б бути закінченим на підставі зазначеної підстави та не потребувало б визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання.

На ухвалу суду представником ОСОБА_1 адвокатом Любаренком І.О. подано апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про неврахування судом попередньої інстанції того, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. Так, загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу 1 книги п`ятої Цивільного кодексу України. Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

На переконання ОСОБА_1 , спільні діти не бажають спілкуватися з ОСОБА_2 через те, що він системно вчиняв домашнє насилля. Зокрема, з цього приводу Рівненським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області було порушено кримінальну справу №0001397 від 18 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Після домашнього насильства ОСОБА_1 та її малолітнім дітям довелося проходити курси психологічної допомоги та реабілітації. Отже, саме дії ОСОБА_2 призвели до того, що діти відмовляються спілкуватися з батьком, незважаючи на те, що ОСОБА_1 забезпечує відеозв`язок.

Проте суд не врахував добровільного виконання його рішення, тоді як боржником були надані достатні докази для підтвердження такої обставини. Між тим, й державним виконавцем, незважаючи на належне виконання рішення суду та всупереч наявних доказів, отриманих від ОСОБА_1 , встановлено саме невиконання нею рішення. Хоча й до органу державної виконавчої служби тричі направлялися відеозаписи про те, що свій обов`язок із забезпечення відеозв`язку ОСОБА_1 сумлінно виконує, однак діти відмовляються спілкуватися з батьком, а це поза межами обов`язку боржника в забезпеченні відеозв`язку.

З наведених підстав просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким визнати виконавчий лист №569/14585/21, виданий 11 серпня 2023 року Рівненським міським судом Рівненської області, таким, що не підлягає виконанню.

У поданому відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Незнамова Т.О. просила відмовити у задоволенні апеляційної та залишити без змін оскаржувану ухвалу. Зазначала про те, що надані боржником документи не підтверджували ні факту добровільного виконання рішення суду, ні факту спілкування батька з дітьми.

Поведінка ОСОБА_1 є неприйнятною та не відповідає стандарту добросовісності, зокрема, через спотворення обставин справи, а тому не підлягає судовому захисту. Так, ОСОБА_2 , є особою, яка не притягалася до кримінальної відповідальності та щодо нього відсутні відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.1732 КУпАП, що презюмується судовими рішення, які набрали законної сили та доведено належними доказами. Також вважала, що коли дитина тривалий час проживає з одним із батьків, то її думка може бути спотворена, мати ознаки навіювання іншим із батьків, а тому не може прийматися судом як абсолютна.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як правильно зазначив суд попереднього інстанції, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

- матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання,

- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Рішенням Рівненського міського суду від 07 березня 2023 року у справі №569/14585/21 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради; про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними - задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 такий спосіб у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,: щовівторка та щочетверга з 18.30 год. до 20.00 год.; у І і III суботу та II і IV неділю місяця з 10.00 год. до 15.00 год.; у дні народження дітей, щорічно протягом 1,5 год за місцем проживання дитини іменинника або на нейтральній території (за домовленістю між батьками щодо узгодження часу та місця); у день народження батька дітей, щорічно 20 грудня, з 13.00 год. до 17.00 год. за місцем проживання дітей або на нейтральній території (за домовленістю між батьками щодо часу та місця).

Порядок виконання способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей відстрочено на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном.

На час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном зобов`язано матір дітей - ОСОБА_1 організувати щоденне спілкування дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку через мобільні телефони у період часу з 19.00 год. протягом 30 хвилин.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 червня 2023 року було змінено рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ОСОБА_1 організовувати у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном щоденне спілкування дітей з батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони у період часу з 19.00 год. протягом 30 хвилин.

Зобов`язано ОСОБА_1 у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном організовувати спілкування дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку через мобільні телефони щовівторка та щочетверга з 19.00 год., протягом 30 хвилин.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 березня 2023 року (у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині) та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 червня 2023 року залишено без змін.

11 серпня 2023 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист №569/14585/21 щодо порядку виконання рішення суду на період воєнного стану, за яким зобов`язано ОСОБА_1 , у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном організовувати спілкування дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку через мобільні телефони щовівторка та щочетверга з 19:00 год., протягом 30 хвилин.

Як з`ясовано судом, 21 серпня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №569/14585/21, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 11 серпня 2023 року.

09 квітня 2024 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Анненковою О.Ю. при примусовому виконанні Виконавчого листа №569/14585/21 виданого 11.08.2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №72573019).

Вказаною постановою встановлено, що 21 серпня 2023 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Актом державного виконавця від 28 листопада 2023 року встановлено, що рішення боржником не виконано.

28 листопада 2023 року винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 1 700 гривень та повторно зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

27 грудня 2023 року державним виконавцем повторно здійснено перевірку виконання рішення та згідно з актом державного виконавця від 27 грудня 2023 року встановлено, що рішення боржником не виконано.

У той же день державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 3 400 гривень та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.

02 лютого 2024 року державним виконавцем до Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджується, що Рівненським районним управлінням Головного управління Національної поліції в Рівненській області, було зареєстроване кримінальне провадження №0000418 за ч.1 ст.382 КК України (невиконання судового рішення).

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні питання норми процесуального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Стаття 1291 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (Shmalko v. Ukraine, № 60750/00, § 43).

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК).

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Між тим, на переконання колегії суддів, боржник не навів у заяві доказів, які б стосувалися питань виконання судового рішення та виконавчого документа, урегульованих ст.432 ЦПК України, а у справі відсутні докази помилковості видачі виконавчого листа, невідповідності його змісту, формі, реквізитам такого документа, відсутності обов`язку боржника у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

До підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином.

Однак наведена й матеріально-правова підстава не спонукала до визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Так, на ОСОБА_1 було покладено триваючий обов`язок, яким передбачено забезпечувати періодичну та систематичну участь батька у спілкуванні з дітьми, і з огляду на це він не може бути виконаний разово чи в короткочасний проміжок.

У справі відсутній і факт припинення зобов`язання унаслідок виконання, проведеного належним чином.

При цьому якщо у випадку набрання рішенням суду законної сили, яким визначено триваюче зобов`язання, зміняться обставини, що впливають на його обсяг, тривалість чи припинення, то кожна сторона має право, шляхом пред`явлення нового позову, вимагати таких зміни або звільнення від обов`язку.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 932/665/20, у разі зміни обставин, наприклад, пов`язаних із віком дитини, як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернутися з позовом про зміну способу участі у вихованні дитини, який визначений рішенням суду.

Щодо посилань на неправомірність дій державного виконавця, здійснених в ході виконавчого провадження, то вони можуть бути предметом розгляду поданої в порядку Розділу VII "Судовий контроль за виконанням судових рішень" Цивільного процесуального кодексу України скарги, а тому не мають правового значення під час розгляду питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З приводу клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Незнамової Т.О. про долучення доказів, то воно залишається колегією суддів без задоволення, адже такі докази подані без дотримання встановлених ч.8 ст.95 ЦПК України вимог.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного судового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Любаренко Ігоря Олеговича залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 20.05.2025

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С.Шимків