Справа № 136/1638/24
Провадження № 22-ц/801/1136/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Присяжний О. І.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 рокуСправа № 136/1638/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року, ухвалене суддею Присяжним О.І. в м. Липовець, повне рішення складено 21 березня 2025 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» про ознайомлення із типовим договором на право отримання послуг та здійснення виплат за спожите,

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила опираючись на факт підключення газопостачання у 2009 році здійснити замовлення до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» (далі ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ»), яким витребувати ознайомлення із типовим договором на право отримання послуг та здійснення виплат за спожите, її особою.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до статті 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є договір. Отже правовою підставою для надсилання рахунків компанією є договір, який з нею укладається на надання комунальних послуг. Фактом згоди з умовами договору щодо надання послуг є підписання або заяви приєднання, або безпосереднє підписання договору, або сплачений рахунок (квитанція) за надання послуг.

Вказує, що перед подачею позову вона вкотре звернулася до товариства із заявою на ознайомлення із договором, посилаючись на ЦК України та право, на що отримала постанову, що пояснює дії сторін, лишаючи факт заключення договірної документації.

Оскарживши ухилення від надання потрібної інформації, вона отримала повідомлення про передачу звернення для розгляду в межах компетенції до Вінницької філії ТОВ «Газорозподільної мережі України». 16 серпня 2024 року вона отримала типовий договір розподілу природного газу із заявами приєднання, які за інформаційним листом потребують заповнення. Наголошує про розгляд питання укладення договору від року підключення газопостачання у 2009 році.

Зазначила, що на сьогодні забезпечувачем є ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і тому заключення договору із товариством на сьогодні не має підстав.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У скарзі зазначає, що обґрунтування своїх позовних вимог було і залишається питанням ознайомлення із типовим договором з часу підключення газопостачання у 2009 році. Перед подачею позову, за черговим зверненням до товариства за повідомленням про передачу звернення до Вінницької філії ТОВ «Газорозподільної системи України», 16 серпня 2024 року вона отримала Типовий договір розподілу природного газу, із заявами-приєднання, що потребують заповнення за інформаційним листом. Ознайомившись із отриманими документами нею встановлено, що Типовий договір розподілу природного газу не має відмітки товариства, що його надає, інформаційний лист не завірений документально, а заява-приєднання не має повного документального заповнення. Суддя разом з відповідачем повідомляють про розпочату діяльність з постачання природного газу товариством з 21 січня 2015 року, без будь-яких повідомлень про постачальника до 2015 року. Надані нею документи містять розбіжності, що ставить під питання їх належність. Суд посилається на наявність у неї заборгованості, однак незрозумілим є на підставі чого ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» подавало позовну заяву. Відповідач не бере участі у розгляді справи.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

У поданих запереченнях ОСОБА_1 просить відзив на апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою до ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» із проханням «Ознайомлення із типовим договором на право отримання послуг та здійснення виплат за спожите. Згідно ст. 18 Закону України просила надати копію документу» (а.с.7).

Заява була направлена через АТ «Укрпошта», що підтверджується відповідною квитанцією № 040 (а.с.6).

У відповідь на дану заяву ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» направило позивачу лист №217-ЛВ-325-0724 від 11 липня 2024 року, у якому повідомило, що для ознайомлення з типовим договором на постачання природного газу, можна перейти за посиланням на вебсторінку Верховної Ради України https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z1386-15#n13. Також додатково надано роздруківку типового договору на постачання природного газу з вебсторінки Верховної Ради України https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z1386-15#n13 (а.с.155).

Статтею 12 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 (далі-Правила), постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному вебсайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам.

У ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2024 року по справі № 136/1644/23, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 10 травня 2024 року, встановлено, що з метою здійснення обліку всіх операцій щодо нарахувань за спожитий природний газ, оплат та інших операцій, на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Також судом було встановлено, що всупереч норм та вимог діючого законодавства України, ОСОБА_1 , використовуючи природний газ для побутових потреб, в період з 01 січня 2022 року по 01 травня 2022 року здійснювала оплати за постачання природного газу несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 10 776,19 грн, що підтверджується довідкою про фінансовий стан.

Окрім того, цим рішенням суду встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. Тому позивачем долучено до заяви лише роздрукований витяг типового договору постачання природного газу, оскільки зобов`язання у споживача виникли в силу положень визначених Розділом ІІІ Правил постачання природного газу і додатково не потребують підписання двостороннього договору.

Згідно Розділу ІІІ Правил від 30 вересня 2015 року № 2496 за відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за мови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Дослідивши матеріали справи суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є споживачем та отримувачем постачання та розподілу природного газу в розумінні Закону України «Про ринок природного газу» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Оскільки на письмове звернення позивача від 06 липня 2024 року відповідачем у додатку до листа № 217-ЛВ-325-0724 від 11 липня 2024 року надано роздруківку типового договору на постачання природного газу, суд не вбачав бездіяльності відповідача щодо неналежного розгляду звернення позивача та ненадання позивачу для ознайомлення типової форми договору на право отримання послуг та здійснення виплат за спожите, а відтак дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Крім того, встановивши, що ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» здійснює господарську діяльність з 21 січня 2015 року, а з 01 травня 2022 року постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам здійснює ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», суд першої інстанції дійшов висновку про наявність між сторонами з січня 2015 року по 01 травня 2022 року договірних відносин з постачання природного газу в силу положень розділу ІІІ Правил постачання природного газу, які додатково не потребували підписання двостороннього договору. До січня 2015 року відповідач не зобов`язаний володіти інформацією стосовно підстав та обставин надання позивачу послуг з газопостачання та газорозподілу.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки вони зроблені з урахуванням обставин даної справи та з дотриманням норм процесуального і матеріального права.

У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що обґрунтуванням позовних вимог було і залишається питання ознайомлення із типовим договором з часу підключення газопостачання з 2009 року.

При цьому, ОСОБА_1 погодилася із висновком суду першої інстанції про отримання нею Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам із заявою-приєднанням до умов вказаного договору.

Як вказує ОСОБА_1 , вказані документи були отримані нею 16 серпня 2024 року, тоді як з позовом до суду вона звернулася 21 серпня 2024 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наводить свою незгоду з отриманими нею документами та зазначає про їх невідповідність, обґрунтовуючи свою позицію в цій частині. Однак, в позовній заяві про вказані обставини позивачка не зазначала.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (постанова Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20).

У ч. 6 ст. 367 ЦПК України зазначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вказані вище обставини не є підставою позову, а тому суд апеляційної інстанції під час перегляду справи не може розглядати справу за підставами позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції та не заявлялись позивачкою, оскільки у разі протилежного буде порушено принцип диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), а також принцип змагальності (стаття 12 ЦПК України).

А відтак, надавати оцінку доводам апеляційної скарги в цій частині не має правових підстав.

Доводи апеляційної скарги з приводу неукладення з ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» договору не заслуговують на увагу, оскільки за результатами розгляду справи суд першої інстанції встановив наявність між сторонами договірних правовідносин з постачання природного газу з січня 2015 року по 01 травня 2022 року.

Зі змісту п. 5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України слідує, що саме особа, яка подає апеляційну скаргу повинна зазначити в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення.

Отже особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна не лише вказати про незаконність судового рішення, але у неї є обов`язок вказати в чому саме полягає незаконність рішення, тобто повинна спростувати висновки суду першої інстанції.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні навів підстави для відмови в задоволенні позову, які ОСОБА_1 не були спростовані в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 , зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що надані нею документи містять розбіжності, що ставить під питання їх належність, не вказує, в чому ці розбіжності полягають.

Та обставина, що відповідачі не брали безпосередню участь у розгляді справи та подавали заяви про розгляд справи у їх відсутність не впливає на висновки суду першої інстанції за результатами розгляду прави. Суд не визнавав явку представника відповідача в судове засідання обов`язковою, а відтак це є правом відповідача.

Підсумовючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета