Справа № 348/987/24
Провадження № 22-ц/4808/590/25
Головуючий у 1 інстанції Максименко О. Ю.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Баркова В.М., Василишин Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Максименко О.Ю. 17 лютого 2025 року у м. Надвірна Івано-Франківської області, повний текст якого складено 26 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.01.2021 року ОСОБА_1 ознайомилася з умовами кредитування, підписала паспорт кредиту та власноручно підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодила наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 50000 грн; тип кредитної карти - Картка «Універсальна»; строк кредитування- 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка, відсотків річних - 42,0%; кількість та розмір платежів, періодичність - сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00%.

На підставі укладеного Договору відповідачка отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії 10/24, тип - Картка "Універсальна".

В подальшому відповідачкою для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: кредитна картка номер НОМЕР_2 , строк дії 09/26, тип - картка "Універсальна", що отримана при підписанні заяви б/н від 23.08.2022 року; кредитна картка номер НОМЕР_3 , строк дії - 01/27, тип - картка "Універсальна СОLD".

02.05.2023 року ОСОБА_1 підписано останню заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер НОМЕР_4 , строк дії 07/27, тип - Картка "Універсальна", а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком.

При цьому, на момент підписання зазначеної заяви заборгованість відповідача становила 32 624,05 грн.

ОСОБА_1 перестала вносити кошти, посилаючись на "спірні" операції, які були проведені по її картці номер НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в період з 30.04.2023 року по 01.05.2023 року.

В ході перевірки даної інформації встановлено, що Банком 02.05.2023 року зафіксовано звернення клієнтки ОСОБА_1 , яке направлено на розгляд до служби Безпеки Банку. В ході перевірки службою безпеки банку встановлено, що 2023-05-02 в 10:25:00, 2023-05-04 в 11:46:00, 2023-05-04 в 11:49:00, 2023-08-20 в 14:05:00 зафіксовано звернення клієнта ОСОБА_1 на номер 3700 ( лінія підтримки Приватбанку) з приводу несанкціонованого зняття коштів з карти. Повідомила, що їй постійно поступали дзвінки про підтвердження входу в «Приват24», які вона відхиляла. Персональну інформацію за твердженням клієнта не передавала. Звернулась на номер 3700, коли не змогла зайти в Приват24.

Стверджує, що дублікатом кредитної карти користується її син. Аналізом логін входів за період з 29.04. - 01.05.23 в систему дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking «Приват24» під акаунтом клієнта ОСОБА_1 відбувалися входи з наступних девайсів: 2023-04-29 17:04:28 номер НОМЕР_5 ІР адреса: 89.209.69.127 PHONE-TECNO CC7, ANDROID, 9; 2023-04-30 01:50:34 номер НОМЕР_6 ІР адреса: 31.144.116.213 PHONE-TECNO CC7, ANDROID, 9; 2023-05-01 00:50:14 номер НОМЕР_6 ІР адреса: 31.144.33.227 SMARTPHONE, ANDROID, 10; 2023-05-01 15:16:55 номер НОМЕР_6 ІР адреса: 31.144.224.143 SMARTPHONE, ANDROID, 10. Типовий девайс для клієнта: 2023-04-29 17:20:36 номер НОМЕР_5 ІР адреса: 95.47.59.252 CPH1941 | OPPO, ANDROID, 10.

З наведеного можна зробити висновки, що вхід в «Приват24» за період з 29.04. -01.05.23 виконувався з нетипових девайсів. Логін та пароль при вході 29.04.2023 в 17:04:28 не змінювалися, тобто третя особа володіла статичним паролем на вхід в "Приват24" і дана інформація суперечить показам заявника щодо нерозголошення конфіденційної інформації.

Зміна Логіна (фінансового номеру телефону) з НОМЕР_5 на НОМЕР_6 та пароля було проведено 30.04.2023 року через додаток «Приват24». 2023-04-29 17:04:30 клієнту направлено повідомлення про нетиповий вхід в його акаунт «Приват24». 2023-04-30 01:44:50 направлено інформування про встановлення нового логіну Р24АOS2 setnewlogin.

Тобто, клієнт ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про вхід в її акаунт «Приват24» та зміну фінансового номеру телефону, а тому мала можливість запобігти доступу третіх осіб до її рахунків.

Згідно виписки по карті НОМЕР_2 за 2023-04-30 кошти в загальній сумі 12780,50 грн переведені: 30.04.2023 року - кошти в сумі 4436 грн за сплату заборгованості по кредиту 8142242 ТОВ Мілоан (Р 32 LiqРау. Переказ з карти на карту від 29-04-2023 ID платежу ); 30.04.2023 року - кошти в загальній сумі 4450 грн через термінал КІЕ00001 (емітент JOINT STOCK COMPANY FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK) на сайті PORTMONE TELECOM, KYIV; 01.05.2023 року - кошти в загальній сумі 3894,50 грн через термінал К0100165 (емітент RAIFFEISEN BANK JSC) на сайті PORTMONE.COM*BUSINESS2, KYIV.

Згідно виписки по кредитній карті 843284 клієнта ОСОБА_1 (дублікат карти НОМЕР_2 ) 01.05.2023 року кошти в загальній сумі 28689,25 грн переведені: 3000 грн - через термінал КІЕ00001 (емітент JOINT STOCK COMPANY FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK) на сайті PORTMONE TELECOM, KYIV; 13170,90 грн - через термінал К0100165 (емітент КАІРРЕІЗЕМ ВА№С ІЗС) на сайті RAIFFEISEN BANK JSC) на сайті PORTMONE.COM*BUSINESS2, KYIV; 9000 грн - за сплату заборгованості по кредиту 8218371 ТОВ Мілоан (Р 32 LiqРау. Переказ з карти на карту від 01-05-2023 ID платежу ); 3518,35 грн (2200000 в`єтнамський донг) - через термінал ТWITERM (емітент нідерландська платіжна компанія зі статусом банку-еквайра ADYEN N.V.), призначення: Рекламні послуги FACEBK FN9VSPKEL2, fb.me/ads.

Аналізом проведених транзакцій через адмінку "РаnLike" встановлено, що кошти з карт 133795, 843284 через термінали КІЕ00001, КІЕ00001, ТWITERM проведено з ручним вводом номеру, терміну дії картки та введенням cvv-коду і підтверджено використанням "3D-Secure". 3D-Secure(3DS) - протокол розрахунків платіжними картками, який передбачає двофакторну аутентифікацію держателя картки, що дозволяє банку переконатися, що платіж ініціював саме держатель картки, аби захиститися від шахрайських операцій. Оскільки термінали належать стороннім банкам, встановити отримувачів та подальше виведення списаних коштів на стороні "ПриватБанку" не надається можливим.

Банком було подано заявки на повернення коштів за № 2650837, 2650838, 2650839, 2650840, 2650842, 2650843, 2650844, 2650845, 2650846, 2650848, 2650849, 2650851, 2650852, але отримано відмову від Міжнародної платіжної системи. Транзакція підтверджена ЗD-sесuге паролем, не підлягає оскарженню.

Згідно операційних правил міжнародних платіжних систем, платіж по карті, проведений через Інтернет за стандартом ЗD-sесuге , не може бути оскаржений власником карти, так як вважається однозначно ідентифікованим на правомірність і легітимність.

Таким чином, списання 30.04.2023 року та 01.05.2023 року коштів з карт 133795, 843284 клієнта ОСОБА_1 в загальній сумі 41469,75 грн відбулося внаслідок розголошення конфіденційної інформації самим клієнтом, в результаті чого було здійснено вхід в «Приват24». Далі було змінено логін та пароль, отримано інформацію по картам та проведено перекази.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка ОСОБА_1 станом на 25.02.2024 року має заборгованість у розмірі 41494,61 грн, яка складається з наступного: 33267,51 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8227,10 грн - заборгованість за простроченими відсотками, які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати (а.с.1-11).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі (а.с.187-191).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що в ході перевірки службою безпеки банку було встановлено, що відповідачка зверталася на лінію підтримки Приватбанку з приводу несанкціонованого зняття коштів з картки та повідомила, що їй постійно поступали дзвінки про підтвердження входу в «Приват24», які вона відхиляла. Також стверджувала, що дублікатом кредитної карти користується її син.

В ході перевірки встановлено також, що логін та пароль при вході 29.04.2023 року в 17:04:28 не змінювалися, тобто третя особа володіла статистичним паролем на вхід в «Приват24» і дана інформація суперечить показам заявника щодо нерозголошення конфіденційної інформації.

Отже, клієнт ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про вхід в її акаунт «Приват24» та зміну фінансового номеру телефону, а тому мала можливість запобігти доступу третіх осіб до її рахунків.

Зазначає, що суд переклав відповідальність за здійснення операцій на Банк, але Банк не може захистити рахунок клієнта, якщо вхід до сервісу «Приват24» був здійснений з коректним введенням логіну та паролю входу. Тому вважають, що саме з вини відповідачки стало можливим зняття коштів.

Враховуючи наведене, за здійснену оскаржувану транзакцію з картки ОСОБА_1 має відповідати саме вона, оскільки проявивши необачність та бездіяльність, сприяла зловмиснику у доступі до приватної інформації, якою останній скористався для списання коштів з рахунку відповідачки.

Таким чином, списання 30.04.2023 року та 01.05.2023 року коштів клієнта ОСОБА_1 в загальній сумі 41 469,75 грн відбулося внаслідок розголошення конфіденційної інформації самим клієнтом, в результаті чого було здійснено вхід в «Приват24». Далі було змінено логін та пароль, отримано інформацію по картам та проведено перекази.

Згідно п.1.1.2.1.10 Договору, для уникнення неправомірних операцій з рахунками Клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон/пристрій, який використовується для підключення фінансового номеру телефону клієнта та/або доступу до програмних комплексів Банку.

Додатково зауважують, що відкрите кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 не є підставою звільнення останньої від взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Крім того, за результатами розгляду кримінальної справи та у разі винесення судом вироку, відповідачка має право відшкодувати кошти шляхом стягнення з винної особи, якщо така буде встановлена.

За наведених підстав просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі (а.с.198-202).

Позиція інших учасників справи

Представником ОСОБА_1 адвокатом Гуменюком Б.С. подано відзив на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та безпідставною. Щодо тверджень апелянта про те, що відповідачка стверджує, що дублікатом кредитної карти користується її син, при цьому долучено апелянтом звукозапис розмови представника Банку, зазначає наступне. Позивачем до позовної заяви не додавався звукозапис розмови, який долучено до апеляційної скарги. В порушення вимог п.6 ч.2 ст.356 ЦПК України в апеляційній скарзі не зазначив обґрунтування поважності причин неподання такого доказу до суду першої інстанції. Разом з тим, із долученого звукозапису розмови не випливає, що дублікатом кредитної карти користується син відповідачки, а навпаки, мова йде про зняття коштів з карток відповідачки, яке мало місце з 30.04.2023 року по 01.05.2023 року. Крім того, із розмови виходить, що син відповідачки має карту Приватбанку «Юніор» та свій застосунок «Приват24» до належної йому картки. Відповідачка перераховувала на картку сина кошти зі своєї картки. Відтак наведені твердження апелянта про дублікат картки у сина відповідачки є нічим іншим, як припущенням.

Як встановлено в ході розгляду справи, до 30.04.2023 року ОСОБА_1 не користувалася кредитними коштами. Предметом розгляду даної справи є заборгованість, яка виникла внаслідок користування кредитними коштами в період часу з 30.04.2023 року по 01.05.2023 року, операції з переведення яких вчинені невстановленими особами внаслідок шахрайських дій. Положення Цивільного кодексу України передбачають прямий обов`язок Банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта. Відповідачка є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача, не довів, що ОСОБА_1 , як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції.

Зважаючи на той факт, що з 30.04.2023 року по 01.05.2023 року кошти шахрайським способом невстановленою особою були викрадені з картки ОСОБА_1 , про що нею відразу було повідомлено як позивача, так і правоохоронні органи, у позивача немає правових підстав для пред`явлення позову про стягнення з відповідачки коштів, що були викрадені іншою особою, а також немає правових підстав для стягнення з відповідачки відсотків, пені та штрафних санкцій за такими коштами.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін (а.с.218-221).

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 12.01.2021 ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій зазначено, що підписанням цієї заява вона приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: https:/privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а.с. 15-22).

23.08.2022 ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписанням цієї заява вона приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: https:/privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять змішаний договір: договір банківського рахунка та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів "Кредитна картка", "Оплата частинами", "Миттєва розстрочка", приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а.с. 23-34).

02.05.2023 ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписанням цієї заява вона приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: https:/privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять змішаний договір: договір банківського рахунка та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів "Кредитна картка", "Оплата частинами", "Миттєва розстрочка", приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а.с. 35-46).

З моменту укладення договору відповідачу видано: 12.01.2021 картку Універсальна з терміном дії 10/24; 23.08.2022 картку Універсальна з терміном дії 09/26; 02.05.2023 картку Універсальна з терміном дії 07/27 (а.с.14).

Відповідно до остаточного розрахунку заборгованості за договором від 12.01.2021 року станом на 25.02.2024 року заборгованість відповідача становить 41494,61 грн, яка складається із заборгованість за тілом кредиту 33267,51 грн, та заборгованості за простроченими відсотками 8227,10 грн (а.с.10-11, 12).

Як встановлено із виписки по рахунку, до 30.04.2023 року відповідач кредитними коштами не користувалася (а.с.12).

Всі операції, які були проведені за період з 30.04.2023 року по 01.05.2023 року були здійснені шахраями, що в судовому засіданні визнано обома сторонами та не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Також визнано сторонами, що 01.05.2023 року шахраями від імені ОСОБА_2 в електронному вигляді підписано заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до умов та правил надання послуги "Картка для виплат" і паспорт споживчого кредиту (а.с.114-123).

02.05.2023 року ОСОБА_1 звернулася до відділення Приватбанку із письмовою заяву про зняття з її рахунку коштів шахраями, що також визнається сторонами у справі, та до Надвірнянського РВП ГУНП із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що були внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування, яке ще не завершене. ОСОБА_1 визнано потерпілою та у ході проведення досудового розслідування встановлено, що потерпіла ОСОБА_1 безпосередньо в момент вчинення вказаного злочину ні з ким із підозрілих осіб, а також безпосередньо із особами, які могли вчинити дане кримінальне правопорушення, не контактувала та безпосередньо свої особисті дані та дані своїх банківських рахунків не повідомляла, у зв`язку із чим є припущення, що по даному факту може мати місце розголошення комерційної або банківської таємниці (а.с.87-88, 145-146, 132-133, 155-156).

Застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінустанова повинна нести відповідальність.

Положеннями статті 1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Отже, положення Цивільного Кодексу України передбачають прямий обов`язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта.

Відповідно до статей 32.1, 32.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 вказаного Положення емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний, зокрема негайно зупинити здійснення операцій із використанням цього електронного платіжного засобу, негайно відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Наведене узгоджується з правою позицією Верховного Суду України у справі № 168/613/16-ц від 05 грудня 2019 року.

Отже, користувач електронної платіжної картки зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем, і саме на нього покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 зазначено, що «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Предметом розгляду даної справи є заборгованість, яка виникла внаслідок користування кредитними коштами в період часу з 30.04.2023 року по 01.05.2023 року, операції з переведення яких вчинені невстановленими особами внаслідок шахрайських дій.

Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище.

У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Як встановлено в ході розгляду справи, до 30.04.2023 року відповідачка ОСОБА_1 не користувалася кредитними коштами.

Так, зі справи вбачається, що 02.05.2023 року о 10:25:00 год. 04.05.2023 року о 11:46:00 год., 20.08.2023 року о 14:05:00 год. зафіксовано звернення клієнта ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» на номер 3700 з приводу несанкціонованого зняття коштів з карти. Повідомила, що їй постійно поступали дзвінки про підтвердження входу в «Приват24», які вона відхиляла. Персональну інформацію за твердженням клієнта не передавала. Звернулась на номер 3700, коли не змогла зайти в «Приват24».

Позивач посилається на те, що 29.04.2023 року о 17:04:30 год. Банком направлено повідомлення ОСОБА_1 про нетиповий вхід в її акант «Приват24». 30.04.2023 року о 01:44:50 год направлено інформування про встановлення нового логіну Р24АОS2 setnewlogin. Зміна ОСОБА_3 (фінансового номеру телефону) з НОМЕР_5 на НОМЕР_6 та пароля було проведено 30.04.2023 року через додаток «Приват24». Відповідно до проведених транзакцій через адмінку «PanLike» встановлено, що кошти з карт 133795, 843284 через термінали КІЕ00001, КІЕ00001, ТWITERM проведено з ручним вводом номеру, терміну дії картки та введенням cvv-коду і підтверджено використанням "3D-Secure".

Разом з тим, позивачем не надано підтвердження отримання відповідачем повідомлення позивача про нетиповий вхід в її акаунт «Приват24», що могло підтверджувати бездіяльність відповідача щодо перешкоджання втручання в електронну систему та списання коштів шахрайським шляхом.

Окрім цього, в судовому засіданні сторонами визнано той факт, що з рахунку позивача були списані не тільки кредитні кошти, а й кошти із зарплатного рахунку, які в подальшому банком були відповідачеві повернуті.

Крім того, в судовому засіданні сторонами визнано факт вчинення спірних операцій невідомими особами шахрайським шляхом. Представник позивача неодноразово наголошувала на тому, що 29.04.2023 року відповідачу направлено повідомлення через додаток «Приват24» про нетиповий вхід в його акаунт «Приват24» з іншого девайсу. Відповідач категорично заперечувала про отримання зазначеного повідомлення. Окрім цього, як було встановлено в судовому засіданні, відповідач 01.05.2023 року не могла здійснити вхід в додаток "Приват24», який виявився заблокованим, і після звернення на лінію підтримки Приватбанку їй стало відомо про списання кредитних коштів шахраями.

Таким чином, враховуючи, що операція з переказу спірних коштів була здійснена у мережі Інтернет з підтвердженням платежу 3D Secure, списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача без відома відповідача, позичальник не підтвердив факт надходження на його телефон відповідних повідомлень від АТ КБ «ПриватБанк» та позивач відповідних доказів умисної поведінки відповідача щодо розголошення конфіденційної інформації самим клієнтом суду не надав.

Позивач, виявивши проблеми входу до інтернет-банкінгу «Приват24», повідомила позивача про цей факт.

Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не спростовано факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.

Відтак, посилання АТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушила Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження.

02.05.2023 року внесено відомості до ЄРДР № 000095 про те, що до чергової частини Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що в період часу з 30.04.2023 року по 01.05.2023 року невстановлена особа, шляхом операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа грошовими коштами з рахунку потерпілої в АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_7 на загальну суму 38 849,15 грн, за кваліфікацією за ч.3 ст.190 КК України (а.с.153). Досудове розслідування на даний час триває, проводяться необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, спрямовані на з`ясування всіх фактичних обставин (а.с.155).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Натомість АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів того, що операція, заявлена клієнтом як спірна, виконана згідно із усіма вимогами платіжної системи.

Той факт, що правоохоронними органами не завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо встановлення особи, яка здійснила шахрайські дії, не позбавляє позивача права звернутися до суду з цим позовом. При цьому АТ КБ «ПриватБанк» не позбавлене права звернутися до винних осіб із позовом про відшкодування збитків.

Провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов обґрунтованого висновку, що банк не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача, не довів, що відповідач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до свого карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, встановивши, що банком не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідачка, виявивши безпідставне списання коштів, повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлювалась особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, судове рішення без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного, керуючись 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2025 року без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 21 травня 2025 року.