Справа № 212/4228/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., з участю секретаря судового засідання - Машошиної Ю.О., розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2025 року адвокат Борисенко А.В., яка діє в інтересах позивача звернулась до суду із вищевказаним позовом в якому просила стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (далі АТ Українська залізниця) суму в розмірі 7467,06 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення позивача, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що з квітня 2008 року позивач працює на підприємстві відповідача ВСП Мудрьона, з 01 жовтня 2013 року ПТО вагонів Мудрьона приєднанно до структурного підрозділу Експлуатаційне вагонне депо Батуринська Регіональної філії Придніпровська залізниця АТ Українська залізниця на різих посадах. За період з 2017 року по 2021 роки позивач перебувала у щорічних відпустках та користувалась правом отриманням матеріальної допомоги на оздоровлення. Станом на момент звернення до суду із вказаною позовною заявою сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 7467,06 грн. Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії Придніпровська залізниця і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровська залізниця Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, застосовано величину 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Надалі, спільною постановою керівництва структурного підрозділу Експлуатаційне вагонне депо Батуринська № ВЧДЕ-2/635 від 14 квітня 2017 року постановлено застосовувати з 01 квітня 2017 року у діючому колективному договорі СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська замість величини мінімальна заробітна плата, розрахункову величину 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, Спільною постановою керівництва структурного підрозділу Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» РФ Придніпровської залізниці та первинною профспілковою організацією ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська №ВЧДЕ-2/821 від 15 червня 2021 року постановлено, внести зміни до колективного договору СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська, а саме: пункт 3.1.15 перший абзац викласти в новій редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу її на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням (Додаток 2), за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року». (додається). Позивач вважає, що відповідач свідомо порушив умови щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, а саме - виплачуючи її у розмірі меншому за встановлену на час виплати мінімальну заробітну плату, у зв`язку з чим, вона змушена звернутись до суду за захистом своїх трудових прав.

Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Представник АТ Українська залізниця скористався правом надання відзиву на позовну заяву, в якому, що колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом на 2014 2015 роки, укладеного між адміністрацією відокремленого структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" та первинною профспілковою організацією вагонного депо Батуринська, схваленого на конференції трудового колективу 25.03.2014 року. Сторони колективного договору адміністрація структурного підрозділу та первинна профспілкова організація, як представник трудового колективу 14.04.2017 року погодились застосувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати "125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом". В даному випадку дії сторін Колективного договору були направлені на виконання Закону України "Про внесення змін до законодавчих актів України від 06.12.2016 року № 1774 внесені зміни у Колективний договір позивачем не оскаржувались та є чинними на теперішній час. Позивач був належним чином обізнаний про суми нарахованої йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки, отримавши відповідні розрахункові листи за відповідний місяць надання вказаної допомоги, тому був обізнаним саме в такий момент, що він недотримує суми матеріальної допомоги на оздоровлення за такий період. На підставі п. 1 Прикінцевих положень КЗпП строки, визначені ст.233 КЗпП, були продовжені на строк дії карантину, введеного для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тому для позивача початок обрахунку тримісячного строку на подання заяви для вирішення даного трудового спору до суду обраховується з 01 липня 2023 року. В той же час, оскільки тримісячний строк для звернення до суду із даним позовом для позивача сплив 01 жовтня 2023 року, позивачем не було наведено жодних поважних причин для його поновлення, а з повідомлення позивача про суми, нараховані йому в якості матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки, минуло більше двох років. Вважають, що суду потрібно застосувати до позовних вимог строки позовної давності на підставі ст.233 КЗпП України, оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з пропуском строку, лише у квітні 2025 року, а посилання позивача на застосування статті 58 Конституції України, в контексті не поширення дії Закону України №2352-ІХ від 01.07.2022 року на правовідносини, що виникли в даній справі, є безпідставними. Також, відповідач не погоджується зі стягненням з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. До матеріалів електронної справи представником позивача долучено договір про надання правової допомоги від 11.04.2025 року № 11/04, копія ордеру, акт про надання правової допомоги від 11.04.2025 року та квитанцію від 11.04.2025 року № 3333699 такі документи не підтверджують факту надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом цієї справи, а лише вказують на те, що між клієнтом та адвокатом існують договірні відносини щодо надання юридичних послуг. Враховуючи викладене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та віднести судові витрати пов`язані з розглядом справи, на рахунок позивача.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач працює на підприємстві відповідача з 24 квітня 2008 року по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.14-15).

Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за червень 2017 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 2105 грн. (а.с.16).

Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за березень 2018 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 2202,50 грн. (а.с.17).

Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за вересень 2019 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 2758,19 грн. (а.с.18).

Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за жовтень 2020 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 2746,25 грн. (а.с.19).

Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за серпень 2021 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 4540 грн. (а.с.20).

Пунктом 3.1.15 Колективного договору на 2014-2015 роки між адміністрацією ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська та трудовим коллективом профспілкової організації ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська, встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини, незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 % тарифної ставки чи посадового окладу, які склались на початок року по професії, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с.21-23).

Згідно з п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська вносяться протягом строку його дії до узгоджувальної комісії і при погодженні сторін затверджуються на спільному засіданні адміністрації і профспілкового комітету, а всі інші на конференції трудового колектив.

Відповідно до Спільної постанови СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська та ППО ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська № ВЧДЕ-2/635 від 14 квітня 2017 року постановлено застосовувати з 01 квітня 2017 року у діючому колективному договорі СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська замість величини мінімальна заробітна плата розраховувати величину 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с.24).

Відповідно до Спільної постанови СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська та ППО ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська № ВЧДЕ-2/335 ПК/10 від 20 січня 2017 року постановлено продовжити дію чинного колективного договору іж адміністрацією СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська на 2017 рік до укладення колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.25).

Відповідно до Спільної постанови СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська та ППО ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська № ВЧДЕ-2/1544 ПК/22 від 31 січня 2018 року постановлено продовжити дію чинного колективного договору іж адміністрацією СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська на 2018 рік до укладення колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.26).

Відповідно до Спільної постанови СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська та ППО ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська № 209/ВЧДЕ-2 34/ПК від 23 січня 2019 року постановлено продовжити дію чинного колективного договору іж адміністрацією СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська на 2019 рік до укладення колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.27).

Відповідно до Спільної постанови СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська та ППО ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська № 348/ВЧДЕ 46/ПК від 23 січня 2020 року постановлено продовжити дію чинного колективного договору іж адміністрацією СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська на 2020 рік до укладення колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.28).

Відповідно до Спільної постанови СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська та ППО ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська № ВЧДЕ-2/83 58/ПК від 16 січня 2021 року постановлено продовжити дію чинного колективного договору іж адміністрацією СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська на 2021 рік до укладення колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.29).

Відповідно до Спільної постанови СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська та ППО ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська № ВЧДЕ-821 04/ПК від 15 червня 2021 року постановлено внесено зміни в колективний договір СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська, зокрема п.3.1.15 викладено у редакції: при наданні працівникам вагонного депо щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням (Додаток № 2), за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 % тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року (а.с.30).

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст.7 Закону України Про колективні договори і угоди, зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.15 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом відеокремленого структурного підрозділу ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська на 2014-2015 роки, який був чинним станом на 2021 рік, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

При цьому, відповідно до спільної Постанови СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська та ППО ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська № ВЧДЕ-2/635 від 14 квітня 2017 року застосовано з 01 квітня 2017 року у діючому колективному договорі СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська замість величини мінімальна заробітна плата розраховувати величину 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України Про державний бюджет України на 2017 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2000 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3200 грн.

Законом України Про державний бюджет України на 2018 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1860 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2325 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3723 грн.

Законом України Про державний бюджет України на 2019 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1921 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2401,25 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4173 грн.

Законом України Про державний бюджет України на 2020 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2102 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2627,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4723 грн.

Законом України Про державний бюджет України на 2021 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2270 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2837,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 6000 грн.

Згідно з п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо.

Отже, Спільна постанова СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська та ППО ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська № ВЧДЕ-2/635 від 14 квітня 2017 року, якою прийнято рішення про застосовування з 01.04.2017 року розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величини 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом замість величини не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, призвела до погіршення становища працівників порівняно із законодавством.

Виходячи зі змісту п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що призводять до погіршення соціального становища працівників, повинні були прийматися на конференції трудового колективу, а отже самостійне вирішення керівництвом СП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська та ППО ВСП Експлуатаційне вагонне депо Батуринська питання щодо застосування розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами суперечить вимогам Колективного договору, а отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення величина 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці.

Крім того, судом не приймаються доводи відповідача про те, що пунктом 5 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Ст.9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проаналізувавши у сукупності положення ст.ст.22, 58 Конституції України, ст.9 КЗпП України, суд дійшов висновку, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотньої сили.

Закон України Про внесення змін до законодавчих актів України погіршив становище позивача та інших працівників підприємства щодо розміру матеріальної допомоги, звузив її право на матеріальну допомогу, а тому не має зворотньої сили та не може бути застосований при визначення розміру цієї допомоги.

Суд також вважає, що прийняття Закону України Про внесення змін до законодавчих актів України № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків та перешкод для застосування п.3.1.15 Колективного договору в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається виключно Колективним договором.

Таким чином, під час розрахунку та виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення підлягають застосуванню вимоги п.3.1.15 Колективного договору, згідно якого матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, яку обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки, суд погоджується з ними і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 7467,06 грн., яка складається з:

- 1095 грн. недоплаченої допомоги за 2017 рік (3200 грн. - 2105 грн.);

- 1520,50 грн. недоплаченої допомоги за 2018 рік (3723 грн. 2202,50 грн.);

- 1414,81 грн. недоплаченої допомоги за 2019 рік (4173 грн. 2758,19 грн.);

- 1976,75 грн. недоплаченої допомоги за 2020 рік (4723 грн. 2746,25 грн.);

- 1460 грн. недоплаченої допомоги за 2021 рік (6000 грн. - 4540 грн.).

Оцінюючи посилання представника відповідача на обставини пропуску позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом, суд зазначає наступне.

Матеріальна допомога на оздоровлення, що надається до щорічної відпустки, є систематичною матеріальною допомогою. Це визначає пункт 2.3.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Госкомстату від 13 січня 2004 року № 5. Таку допомогу виплачують робітникам певних категорій: на оздоровлення; через екологічний стан регіону. Матеріальна допомога на оздоровлення належить до заохочувальних та компенсаційних виплат, що належать до фонду оплати праці.

Аналіз наведених положень законодавства дає суду підстави дійти висновку про те, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати, а отже до позовних вимог щодо спірних правовідносин застосовуються скорочені строки позовної давності, встановлені нормами ст.233 КЗпП України.

Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21.

Отже, строки звернення позивачки до суду за вирішенням трудового спору не було пропущено, оскільки з вимогою про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення за період за період з 2017 року по 2021 року вона має право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком, оскільки право позивачки на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано: договір про надання правової допомоги від № 11/04 від 11 квітня 2025 року, укладений з адвокатом Борисенко А.В.; акт № 1 про надання правової допомоги від 11 квітня 2025 року, у якому міститься опис наданих послуг, а саме: усна консультація позивача щодо підстав для звернення до суду із вказаною позовною заявою, правовий аналіз документів, що надані позивачем 30 хв. - 500 грн., складення позовної заяви (підготовка правової позиції, аналіз судової практики, ксерокопії позовної заяви та доданих до неї документів у кількості відповідно до сторін, подання позову до суду) 2,5 год. 2000 грн.; квитанцію № 3333699 від 11 квітня 2025 року про сплату грошових коштів на користь адвоката у розмірі 2500 грн. (а.с.35-40).

Вивчивши вказані докази, враховуючи недоведеність відповідачем неспівмірності понесених витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2500 грн.

Також, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням результатів розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 10, 13, 18, 97 КЗпП України, ст.ст.12, 13, 81, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця на користь ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 7467 (сім тисяч чотириста шістдесят сім) гривень 06 копійок, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Українська залізниця, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення, складено та підписано без проголошення 27 травня 2025 року.

Суддя: М.Д. Власенко