Справа № 522/9670/23-Е
Провадження № 2/522/1209/25
УХВАЛА

14 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

представника позивача адвоката Зайцева М.С.,

представника позивача - адвоката Канікаєва Ю.О.,

представника відповідача Смирнової Л.П.,

розглянувши клопотання представника позивача адвоката Зайцева Максима Сергійовича про міжнародне доручення у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського Національного академічного театру опери та балету про спростування недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського Національного академічного театру опери та балету про спростування недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію.

23.05.2023 ухвалою Приморського районного суду міста Одеси відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та витребувано докази.

14.05.2024 від представника позивача адвоката Зайцева М.С. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про надання міжнародного доручення до компетентного органу Республіки Узбекистан для надання можливості виступити у суді позивачу ОСОБА_1 , та свідку його дружині ОСОБА_2 шляхом відеоконференції з будь-яким судом у м. Ташкент Республіки Узбекистан, де будуть знаходитись позивач та свідок.

Приписами статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких-не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992).

У справі "Белле проти Франції" Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які ставлять втручання у її права.

Згідно з ч. 2 статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

В силу ч. 2 ст. 498 ЦПК України доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Суд зауважує, що 18.03.2024 ухвалою суду клопотання представника позивача адвоката Зайцева М.С. про міжнародне доручення у даній справі вже було задоволено. Направлено судове доручення через Міністерство юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001) до компетентного суду м. Ташкент Республіки Узбекистан про надання правової допомоги у цивільній справі № 522/9670/23-Е. Доручено компетентному суду в м. Ташкент Республіки Узбекистан забезпечити проведення відеоконференції за участі позивача громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , а також свідка громадянки Республіка Білорусь ОСОБА_2 з Приморським районним судом м. Одеси.

Водночас, 31.03.2025 до суду від Міністерства юстиції України надійшов супровідний лист з документами Верховного Суду Республіки Узбекистан, складеними в ході виконання доручення Приморського районного суду м. Одеси про проведення окремих процесуальних дій відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають за вказаними адресами.

Отже, можливість виконання судового доручення залежала від волевиявлення самого позивача та свідка, яка є його дружиною.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (надалі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ, Суд) є джерелами права для судів України.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (§ 124 рішення у справі "Kudla v. Poland", § 30 рішення у справі "Vernillo v. France", § 43 рішення у справі "Frydlender v. France", § 43 рішення у справі "Wierciszewska v. Poland", § 23 рішення в справі "Capuano v. Italy" та ін.).

Не вдаючись до детального аналізу практики ЄСПЛ із питання, що розглядається, суд нагадує про відображений у § 45 Рішення у справі Frydlender v. France (заява N 30979/96) висновок Суду, згідно з яким "Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків (див. Caillot v. France, N 36932/97, § 27, 4 червня 1999 року).

Отже, тривале зволікання судами з розглядом справ, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 258 - 261 ЦПК України,суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Зайцева Максима Сергійовича про міжнародне доручення у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського Національного академічного театру опери та балету про спростування недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено протягом п`яти днів.

Суддя І.А. Павлик

Повний текст ухвали складено 19.05.2025.