Провадження №2/756/169/25
У Х В А Л А

21 травня 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши клопотання представника відповідача - адвоката Курнаєвої Оксани Завдатівни, про поновлення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Третя київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

УСТАНОВИВ:

У проваджені Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Третя київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою суду від 01.04.2024 провадження у справі було зупинено до припинення перебування позивача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, але не пізніше ніж до закінчення воєнного стану в Україні.

15.05.2025 представником відповідача - адвокатом Курнаєвою О.З. подано клопотання про поновлення провадження у справі. В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 , за місцем проживання позивача, останній не перебуває на лінії зіткнення з ворогом, а тому не позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи особисто або через свого представника, який діє в його інтересах в іншій цивільній справі, яка перебуває у провадженні Вінницького міського суду.

Ознайомившись з клопотанням, матеріалами справи, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст. 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Ухвалою суду від 01.04.2024, яка набрала законної сили, за клопотанням позивача провадження у справі зупинено до припинення перебування позивача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, але не пізніше ніж до закінчення воєнного стану в Україні.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Таким чином, судові рішення, які набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню, що є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 129 Конституції України одними із основних засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України», заява № 19164/04).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави, за наявності яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, передбачені статтею 251 ЦПК України.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України).

При цьому, конструкція норми пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України носить імперативний характер та покладає на суд саме обов`язок зупинити провадження у справі за цією підставою, при цьому, незалежно від наявності у сторони представника, стадії процесу (підготовче провадження, розгляд справи по суті, апеляційне, касаційне оскарження), ціни позову, виду вимог, що розглядаються у провадженні, чи будь-яких інших чинників.

Вказаний правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.12.2024 у справі № 484/40/21.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє й на теперішній час.

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань (абзаци другий та третій частини першої статті 39 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу»).

Судом не беруться до уваги доводи представника відповідача про те, що військова частина, у якій перебуває на службі позивач, знаходиться на значній відстані від лінії бойового зіткнення, оскільки норми Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про оборону України», Закону України «Про Збройні Сили України», Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про мобілізацію» з точки зору їх взаємозв`язку вказують на те, що введення на території всієї України воєнного стану для забезпечення відсічі та стримування агресії російської федерації, зокрема можливостями ЗСУ, передбачає, що настає особливий період під час якого, у тому числі здійснюється мобілізація, що має забезпечувати готовність, у тому числі всього складу ЗСУ, до ефективного здійснення цього завдання. У зв`язку з цим відповідно до прямого змісту наведених норм ЗСУ з оголошенням воєнного стану на всій території України починає функціонувати на всій території держави в умовах особливого періоду, який передбачає переведення ЗСУ у повному складі на воєнний стан, зокрема організацію і штат воєнного часу. Відповідно, будь-який військовослужбовець в Україні, мобілізований до ЗСУ, який здійснює військову службу у конкретній військовій частині під час воєнного стану, введеного Указом, є таким, що перебуває у штаті воєнного часу ЗСУ, які переведені на воєнний стан.

Виходячи з імперативної вимоги п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, а також з урахуванням того, що станом на день розгляду вказаного клопотання обставини, що викликали зупинення провадження у даній цивільній справі не відпали, позивачем суду не повідомлялося про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 251, 254, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Курнаєвої Оксани Завдатівни про поновлення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Третя київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Тиха