Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/404/25
Провадження № 2/935/136/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2025 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Василенка Р.О., зі секретарем- Криворучко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду із вказаним вище позовом в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 01.04.2024-100003097 в розмірі 14 070 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 01.04.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір №01.04.2024-100003097 шляхом підписання заявки, яка є невід`ємною частиною договору. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на мобільний номер відповідача.

Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 6 000 грн., строком на 70 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,35 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.

Однак, відповідач умов договору щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, в результаті чого станом на 09.06.2024 року утворилася заборгованість у розмірі 14 070 грн., яка складається з: 6 000 грн. заборгованість за кредитом, 5670 грн. заборгованість за процентами, комісія 900 грн., неустойка 1500 грн. Оскільки відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. У позові вказав про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 06 102 465 103 88 направлене за зареєстрованим місцем проживання відповідача, яке повернулося до суду з відміткою працівника пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення оголошення на офіційому веб-сайті суду. Відзиву, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило, а тому суд розглянув справу без його участі.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 01 квітня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) в електронній формі №01.04.2024-100003097 шляхом підписання електронним підписом заявки на отримання кредиту та пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (одноразовий ідентифікатор за № Е7541). (а.с.8-15).

Згідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 6 000 грн., строком на 70 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту 09 червня 2024 року.

В заявці від 01.04.2024 року визначено, що процентна ставка фіксована 1,35 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит(п.5).

Відповідно до п. 8 комісія становить 900 грн.

Пунктом 3.1. договору(пропозиції про укладання договору) передбачено, що кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В пункті 3.2. договору вказано, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пункту 4.1. кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача НОМЕР_1 - ХХХХ -2440

Пунктом 4.3. договору передбачено, що днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано кредит.

Згідно пункту 10.1 Договору, договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Договір діє протягом 1 року.

На підтвердження перерахування коштів ТОВ «Споживчий центр» надано довідку платіжної системи LiqPay про надіслання суми кредиту на рахунок картки Visa НОМЕР_2 в розмірі 6 000 грн. ID операції: від 01.04.2024 року о 17год. 39 хв.. (а.с.16).

Відповідно до наданої довідки про стан заборгованості ТОВ «Споживчий центр» слідує, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить 14 070 грн., яка складається з: 6 000 грн. заборгованість за кредитом, 5670 грн. заборгованість за процентами, комісія 900 грн., неустойка 1500 грн. Відсотки нараховані з 01.04.2024 року до 09.06.2024 року. (70 днів).

Згідно частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ст. ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

За положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що 01.04.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі електронного документу з використанням одноразового електронного підпису. На підставі укладеного договору відповідачем отриманий кредит шляхом перерахування коштів на його банківський рахунок грошових коштів у розмірі 6 000 грн., що підтверджено належними та допустимими доказами.

На підтвердження здійснення переказу коштів відповідачу у розмірі 6 000 грн., позивач надав довідку про перерахування суми кредиту за допомогою платіжних систем LiqPay на банківську картку № НОМЕР_2 .

Відповідачем не надано будь-яких доказів щодо не отримання кредитних коштів чи не належності йому вказаної вище банківської картки, кредитний договір не визнаний недійсним.

Разом із тим суд не погоджується за наданим позивачем розрахунком заборгованості. В частині стягнення заборгованості за відсотками у тому числі на підтвердження їх розміру і порядку нарахування позивач надав довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, за якою заборгованість відповідача по відсоткам становить 5 670 грн., заборгованість за тілом кредиту становить 6 000 грн., заборгованість по комісії 9 00 грн., неустойка 1 500 грн.

На підтвердження заборгованості за відсотками позивачем надано тільки довідку-розрахунок заборгованості. При цьому з наданого розрахунку неможливо перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. Неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Таким чином позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження доводів позову в частині розміру зазначених відсотків, тому у цій частині суд відмовляє у зв`язку з їх недоведеністю.

Крім того відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Водночас позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 1500 грн., яка утворилася внаслідок неналежного виконання умов договору, тобто в період дії воєнного стану, тому в частині стягнення такої неустойки слід відмовити.

Крім того суд відмовляє у стягненні комісії що становить 900 грн, оскільки банк(фінансова установа) не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону Про банки і банківську діяльністьI), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №363/1834/17).

Таким чином суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту, яка становить 6 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а саме на 42,64 %, тому сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 033,01 грн.

Враховуючи викладене, і керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-268, 352,354 ЦПК України, на підставі ст. ст. 509, 526, 530,1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором від 01 квітня 2024 року № 01.04.2024-100003097 у розмірі 6 000 грн. та судовий збір в розмірі 1 033,01 грн. В задоволенні решти вимог щодо стягнення відсотків, неустойки та комісії, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО