Єдиний унікальний номер справи 333/3701/14-ц
Номер провадження 4-с/333/13/25
УХВАЛА

іменем України

21 травня 2025 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого судді секретаря судового засідання скаржника державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)Стоматова Е.Г. Бережної Д.О. Косякової З.М. Суріної П.В.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії державного виконавця, стягувач: КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (бул. Героїв полку Азов, буд. 137, м. Запоріжжя,69091) заінтересовані особи: державний виконавець Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суріна Поліна Володимирівна (вул. Європейська, буд. 16, м. Запоріжжя, 69104)

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2025 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця, в якій скаржник просить суд: Визнати бездіяльність і рішення державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суріної Поліни Володимирівни у виконавчому провадженні № 76428150 неправомірними. Зобов?язати державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суріну П.В. закрити виконавче провадження № 76428150 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Зобов?язати державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суріну П.В. скасувати постанову від 07 лютого 2025 р. про арешт коштів боржника. Зобов?язати державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суріну П.В. повернути ОСОБА_1 ..

Скарга мотивована тим, що постановами державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Суріної П.В. від 31.10.2024 р. відкрито виконавче провадження № 76428150 на підставі виконавчого листа № 333/3701/14-ц, виданого 22.09.2015 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованості в сумі 1 243,48 грн, стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 124,34 грн та витрати виконавчого провадження в сумі 409 грн. Після ознайомлення з постановою від 31.10.2024 р. про відкриття виконавчого провадження в системі ДІЯ, заявник звернулась до Комунарського ВДВС з заявою від 01 листопада 2024 р. про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

05 листопада 2024 р. на особистому прийомі у державного виконавця Суріної П.В. заявника було ознайомлено з матеріалами виконавчого провадження.

Заявником було надано державному виконавцю квитанції про сплату на рахунок Концерну «МТМ» боргу за спожиту теплову енергію в сумі 1377,59 грн. та судового збору в сумі 133,76 грн., сплачених ОСОБА_1 23 листопада 2021 р. на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 р. (в редакції рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2014 р. по цій справі). Державний виконавець долучила квитанції про сплату боргу і судового збору до матеріалів виконавчого провадження та запевнила заявника в достатності інформації для закриття виконавчого провадження. При цьому, посилаючись на великий обсяг роботи, запевнила в тому, що вирішить це питання та повідомить заявника про прийняте рішення.

07 лютого 2025 р. на електронну адресу заявника надійшла інформація Приват Банку про накладення арешту на належні заявнику банківські рахунки на підставі постанови державного виконавця Комунарського ВДВС від 07.02.2025 р. Рішення державного виконавця Комунарського ВДВС Суріної П.В. від 07.02.2025 р. про арешт коштів боржника та бездіяльність державного виконавця щодо не прийняття рішення про закриття виконавчого провадження вважаю незаконними.

Так, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 р., яке скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2014 р. з ухваленням по справі нового рішення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 1377,59 грн. та судовий збір в сумі 137,76 грн.

Відповідно до квитанції 0.0..1 від 23 листопада 2021 р. ОСОБА_2 на рахунок Концерну «Міські теплові мережі» сплачено за теплопостачання 1377.59 грн., та за квитанцією 0.0..1 від 23 листопада 2021 р. на рахунок Концерну сплачено судовий збір по справі N? 333 (3701/14 в сумі 137,76 грн.

Таким чином, до відкриття виконавчого провадження № 76428150 (31 жовтня 2024 р.) заявником було сплачено борг в повному обсязі.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 лютого 2025 року відкрито провадження по справі.

28 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» від державного виконавця надійшов відзив на скаргу. В якому КОМУНАРСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА) заперечує проти скарги ОСОБА_1 .. Перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень було встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №76428150 відкрите на підставі виконавчого листа №333/3701/14-ц виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 22.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1243,48 грн. 31.10.2024 року державним виконавцем винесено 3 постанови, а саме: про відкриття виконавчого провадження, про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження, а також постанова про стягнення виконавчого збору. 01.11.2024 року державним виконавцем отримано заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від ОСОБА_1 05.11.2024 року на прийом з`явилась ОСОБА_1 для ознайомлення з матеріалами вищевказаного виконавчого провадження, надала квитанції про сплату та пояснила, що виконавчий документ на виконаний ще у 2021 році. Було запропонувано звернутись боржнику до стягувача для того, щоб вони надали заяву про виконання судового рішення, на що у відповідь ОСОБА_1 пояснила, що стягувач, а саме Концерн "Міські теплові мережі" не приймає дану платіжну інструкцію, пояснюючи тим, що вони не можуть її зарахувати, як погашення заборгованості. У відповідь державний виконавець повідомила, що буде скеровано запит до стягувача про надання інформації стосовно виконання чи невиконання даного виконавчого документу. В цей же день направлено запит до Концерну "Міські теплові мережі". 05.02.2025 року до відділу надійшла відповідь на запит від 05.11.2024 року в якому юрисконсульт Концерну повідомляє про те, що станом на 30.01.2025 рік основна заборгованість за виконавчим документом №333/3701/14-ц складає 1243,48 грн. Тобто, стягувач дійсно не зарахував платіжну інструкцію від 22.11.2021 року, а отже підстави у державного виконавця для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження - відсутні, оскільки стягувачем не підтверджено сплату даної заборгованості. 07.02.2025 року керуючись статтею 56 Закону винесена постанова про арешт коштів боржника для забезпечення реального виконання рішення, та направлено платіжну інструкцію до банку для примусового списання коштів. 21.02.2025 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону, а саме фактичне виконання в повному обсязі згідно з виконавчим документом. Враховуючи вищевикладене вважають, що підстави для скасування постанови державного виконавця про арешт коштів від 07.02.2025 року, а також визнання дій державного виконавця неправомірними при відкритті виконавчого провадження №76428150 відсутні. Всі дії державного виконавця здійснювались в межах чинного законодавства.

У судовому засіданні скаржника підтримала вимоги скарги та просила її задовольнити на підставі доводів зазначених у ній.

У судовому засіданні державний виконавець заперечував, щодо задоволення вимог, оскільки відсутні підставі. Підтримав доводи зазначені у відзиві на скаргу.

У судовому засіданні стягувач заперечувала, щодо задоволення заявленої скарги. Не заперечувала факт надходження грошових коштів від боржника у сумі 11 378,59 грн та 137,76 грн. Однак, вони були зараховані на поточний рахунок, оскільки боржник також мала заборгованість. В призначені платежу не було зазначено, що це за рішенням суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами першою та другою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією

або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2014 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну Міські теплові мережі в особі філії Концерну Міські теплові мережі заборгованість в розмірі 2847 гривень 33 копійки та судовий збір в розмірі 243гривні 60 копійок.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року у цій справі скасовано та ухвалено нове. Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в сумі 1377 грн. 59 коп. та судовий збір в сумі 137 грн.76 коп. В інший частині позову Концерну «Міські теплові мережі» відмовлено.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення.

22 вересня 2015 року на виконання зазначеного рішення було видано виконавчі листи.

Відповідно до дублікату квитанції № 0.0..1 від 23 листопада 2021 року ОСОБА_1 було сплачено на розрахунковий рахунок концерну «МТМ» 1377,59 гр. В призначені платежу зазначено «оплата за теплоснабжение по л/с 600463230, адрес -, ОСОБА_3 »

Відповідно до дублікату квитанції № 0.0..1 від 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 було сплачено на розрахунковий рахунок концерну «МТМ» 137.76 гр. В призначені платежу зазначено «оплата судового збору по наказу № 333/3107/14.»

30 жовтня 2024 року представник концерну «МТМ» подав до Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса заява про примусове виконання рішення за виконавчим документом № 333/3701/14 виданим 22 вересня 2015 року.

Постановою державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суріною П.В. відкрито виконавче провадження № 76428150 від 31 жовтня 2024 року.

Також державним виконавцем Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суріною П.В. ухвалено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до повідомлення стягувача концерну «МТМ» № 86/20-1 від 30 січня 2025 року, встановлено, що станом на 30 січня 2025 року заборгованість за рішенням суду основного боргу складає 1 243,48 грн. Судовий збір сплачено в повному обсязі.

Постановою державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суріною П.В. накладено арешт на грошові кошти у розмірі 1 776,82 грн.

Відповідно платіжних інструкцій від 07 лютого 2025 року з ОСОБА_1 було стягнуто 1776,82грн стягнення за ВП № 76428150 та 312,85 грн виконавчий збір.

Постановою державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суріною П.В. закрито виконавче провадження № 76428150 від 21 лютого 2025 року у зв`язку з фактичним його виконанням.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 6 та 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти/електронні гроші боржника.

Як вбачається, 31 жовтня 2024 року на підставі оригіналу заяви стягувача про примусове виконання рішення та оригіналу виконавчого листа №333/3701/14 виданих Комунарським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заборгованості за надані в розмірі 1377,59 грн та про стягнення судового збору в розмірі 173,76 грн, державним виконавцем було розпочато примусове виконання рішення шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, у заяві про примусове виконання рішення стягувачем не було зазначено суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати, тому державний виконавець на час відкриття виконавчого провадження не могла знати про часткове виконання рішення суду боржником.

Суд звертає увагу, що згідно ч. 3 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" саме стягувач у своїй заяві про примусове виконання рішення повинен зазначити суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Державним виконавцем було здійснено запит до стягувача, щодо уточнення суми заборгованості.

Відповідно до повідомлення стягувача концерну «МТМ» № 86/20-1 від 30 січня 2025 року, встановлено, що станом на 30 січня 2025 року заборгованість за рішенням суду основного боргу складає 1 243,48 грн. Судовий збір сплачено в повному обсязі.

Отже, з аналізу всіх вищевказаних положень Закону України «Про виконавче провадження» убачається, що у державного виконавця були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, державний виконавець діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1, 2 ст. 28 вказаного вище Закону передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Щодо дій та рішень державного виконавця при винесені постанови про арешт коштів боржника суд зазначає таке.

Згідно з положеннями ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди державного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина 3 вказаної статті).

Відповідно до частини 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі накладення арешту на кошти на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 03.02.2021 року по справі №756/1927/16.

Отже постанова про арешт коштів боржника не є постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію боржника.

Крім того, докази про те, що рахунок боржника, має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом - відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Розглянувши скаргу про визнання протиправною бездіяльності по суті, суд не знаходить підстав для її задоволення, оскільки суд не дійшов висновку про наявність в державного виконавця незаконності дій в рамках розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 18, 447-451, 453 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії державного виконавця, стягувач: КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (бул. Героїв полку Азов, буд. 137, м. Запоріжжя,69091) заінтересовані особи: державний виконавець Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суріна Поліна Володимирівна (вул. Європейська, буд. 16, м. Запоріжжя, 69104) залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 15 /п`ятнадцяти/ днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення складено 27 травня 2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г. Стоматов