ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

IМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В., Трушківської А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

за участю представника третьої особи Гонзелінської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду м. Фастова Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

04.04.2025 року позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10 грудня 2006 року по 12 грудня 2024 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилося четверо дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Шлюбні стосунки з відповідачем були припиненні. Позивач була вимушена рятувати дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від психологічного насильства з боку відповідача. Відповідач влаштовував скандали, обзивав, ображав і кричав в присутності дітей. Звинувачував позивача в діях які для неї невластиві, публічно при дітях обвинувачував у зраді, навіював це дітям і говорив про це з застосуванням ненормативної лексики. Всі ці дії змусили позивачку тимчасово залишити житловий будинок, який збудований під час шлюбу на належній відповідачу земельній ділянці. Разом з донькою ОСОБА_8 та сином ОСОБА_9 позивач переїхала до її батьків за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишилися проживати з відповідачем. Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу і шлюб було розірвано. Відповідач не допускає позивача до будинку при цьому зняв її з реєстрації. Так, як двоє дітей залишилися проживати з відповідачем і відбувається постійна комунікація його з дітьми, він має можливість впливати на них. Позивач не перешкоджає спілкуванню відповідача з дітьми, однак відповідач почав наполягати, щоб позивач віддала сина ОСОБА_9 . Донька ОСОБА_8 поки негативно відноситься до спілкування з батьком. Позивач працевлаштована, має постійний дохід, діти мають все необхідне для життя, навчання та розвитку. Просить визначити місце проживання дітей: ОСОБА_5 та сина ОСОБА_7 з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Фастівського міськрайоного суду Київської області від 12 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу слуханням до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, послалася на підстави викладенні в позовній заяві.

Представник відповідача зазначила, що відповідач не заперечує проти проживання доньки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 з позивачем. Між ними немає спору щодо проживання дітей. Діти самостійно визначилися з місцем проживання. Просила у задоволені позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи послалася на вирішення спору на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2006 року, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2024 року, розірвано. Від подружнього життя мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дані факти не заперечуються сторонами та підтверджуються письмовими доказами (свідоцтвом про шлюб, свідоцтвами про народження дітей, рішенням суду).

Як вбачається з рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2024 року (справа № 2/381/2066/24 381/4979/24) під час розгляду справи у Фастівському міськрайонному суді за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, не вирішувалося питання визначення місця проживання їх дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Згідно Витягу з реєстру Фастівської територіальної громади № 2025/004449813 від 04.04.2025 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Повідомлення № 1 про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за відомостями виконавчого комітету Фастівської міської ради ОСОБА_1 знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 у зв`язку із заявою власника житла - ОСОБА_2 з 11.11.2024 року.

Згідно Витягу з реєстру Фастівської територіальної громади № 2025/004038799 від 26.03.2025 року та № 2025/004450932 від 04.04.2025 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем реєстрації відповідача.

При розгляді справи судом встановлено, що діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після розлучення батьків залишилися проживати з батьком - ОСОБА_2 .

Діти ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виявили бажання проживати разом з матір`ю позивачем по справі та на даний час проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач працює в ТОВ «Вентиляційні системи», має дохід, за місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно положень частини першої статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частина перша статті 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У судовому засіданні на обґрунтування позовних вимог позивач пояснила, що відповідач неодноразово зазначав, що б син ОСОБА_9 залишався проживати з ним. І позивач передбачає, що в майбутньому відповідач може чинити перешкоди їй у вихованні та проживанні дітей і це й стало підставою для звернення до суду.

Проте такі доводи позивача, не можуть бути належними доказами на підтвердження позовних вимог.

Зокрема, відповідач, як батько дитини при розлученні так і до цього часу не ставив питання про проживання їх спільних дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом з ним. В судовому засіданні зазначив, що між сторонами існує домовленість за бажанням дітей, місце проживання дітей, зокрема ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за місцем проживання матері - позивача по справі.

Таким чином, об`єктивних даних про те, що відповідач ініціює питання щодо проживання доньки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 разом з ним суду не надано.

Отже, суд вважає, що у даній справі сторони, як це і передбачено положеннями ст.160 СК України, визначили місце проживання дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з матір`ю за взаємною згодою, що не потребує на даний час будь-якого судового захисту прав позивача.

Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору), зокрема у суді.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповільним за це.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Спір у цій справі щодо місця проживання дітей ініційований матір`ю дітей (позивачем), з якою діти і так фактично проживають, і від якої батько дітей (відповідач) не вимагає зміни її місця проживання.

Після звернення матери дітей до суду з позовом про визначення місця проживання дітей відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду цієї справи про визначення місця проживання дітей разом з ним не звертався, будь-яких належних доказів, які б свідчили про його бажання і волю щодо визначення місця проживання доньки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 з ним, як батьком, суду не надав.

В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання і той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Ці обставини підлягають перевірці судом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За змістом положень, зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 8, 18, 161 СК України, ст.ст. 2, 4, 19, 184 ЦПК України кожна особа, право якої порушене, оспорене чи не визнане, вправі захищати його судовим порядком шляхом пред`явлення позову до відповідальної за порушення права особи, судом вирішується саме спір між батьком і матір`ю щодо місця проживання малолітньої дитини (дітей), коли батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (діти).

Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. За відсутності позову одного з батьків, з яким не проживає дитина, не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави.

Окрім того, стороною позивача не наведено будь-яких доводів, про те, що рішення суду про задоволення позову якимось чином впливатиме на права та інтереси дітей та які саме і як саме, зокрема, і відповідатиме їх інтересам, що є основною, пріоритетною обставиною, що підлягає доказуванню у даному спорі.

Відтак, правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_7 із матір`ю на час розгляду справи немає, оскільки діти фактично проживають з матір`ю і її право не оспорюється відповідачем.

Зазначені вище мотиви суду, дають підстави для відмови у задоволенні позову.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та відмови у позові, понесені позивачем витрати на оплату судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.10,18,23,76,258,259,263-265,352,354 ЦПК України, на підставі ст. 7,141,160,161 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дітей залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення повного тексту рішення.

Повний текст рішення проголошено 03.06.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей