Провадження № 22-ц/812/765/25

П О С Т А Н О В А

іменем України

30 травня 2025 року м. Миколаїв

справа № 488/5285/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі представника позивача Пономаренка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Архиповим Дмитром Олександровичем,

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене 28 лютого 2025 року під головуванням судді Щеглової Я.В. в приміщенні цього ж суду, повний текст судового рішення складений того ж дня, у цивільній справі

за позовом

Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі АТ «ТАСКОМБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 27 грудня 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 була підписана заява-анкета № 574299 щодо приєднання до публічної пропозиції «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank». Фактичний строк користування кредитом до 28 грудня 2023 року включно. Цільове призначення кредиту на споживчі потреби.

З 28 грудня 2021 року ОСОБА_1 є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_1 , який відкритий до заяви №574299 з номером кредитного договору №002/13427796-SP.

Відповідно до пункту 1 заяви №574299, ОСОБА_1 приєдналась до Публічної пропозиції в цілому (вступної частини, частини 1 та 2) та визнала, що при здійсненні між нею та Банком подальшої електронної взаємодії через мобільний додаток, всі правочини (у тому числі, але не виключно заяви на відкриття рахунків, угоди про отримання споживчого кредиту, угоди про розміщення вкладів, інші заяви, договори, угоди, листи, повідомлення, Розрахункові документи тощо) можуть вчинятися:

- Банком з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Банку та аналогу печатки Банку, зразок яких наведено в частині 1 Публічної пропозиції;

- Нею з використанням Удосконаленого електронного підпису, що створюється відповідно до умов Договору.

Згідно з пунктом 1.2.1. відповідачка просила надати їй електронні довірчі послуги, що включають створення її Удосконаленого електронного підпису на будь-яких правочинах та документах, що адресовані Банку або третім особам (які мають право використовувати мобільний додаток) та доступні (формуються) з використанням Мобільного додатку.

Крім того, ОСОБА_1 засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем. Відповідач підтвердила, що створений удосконалений електронний підпис є аналогом її власноручного підпису та його накладення, що ініційоване нею в Мобільному додатку буде мати рівнозначні юридичні наслідки з накладенням її власноручного підпису на правочини та документи складені на паперових носіях.

За змістом пунктів 1.2.2.-1.2.4. заяви № 574299, відповідачка просила надати банківські, фінансові та інші послуги, зокрема: відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України та надати послугу кредитування рахунку та встановити ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування, що складає 100 000 грн, з урахуванням умов визначених в Публічній пропозиції.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Надав відповідачці послугу кредитування рахунку та встановив 50000 грн ліміту в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (100000 грн). Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою.

Посилаючись на те, що в подальшому відповідачка перестала виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестала сплачувати заборгованість за кредитом та процентах, неодноразовими телефонними повідомленнями Банку позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак кредитних коштів не повернуто, у зв`язку із чим станом на 06 листопада 2024 року утворилась заборгованість, позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь банку 102922,44 грн, у тому числі, заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 49 638,02 грн та заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена) 53 284,42 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2025 року позов задоволений частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № 002/13427796-SP від 28 грудня 2021 року у розмірі 49 638,02 грн. Також суд розподілив судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком тарифи та умови обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем умови публічної пропозиції (оферти) на укладення договору про відкриття поточного рахунку та тарифи, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи встановлення обов`язку позичальника сплатити проценти від суми неповернутого в строк кредиту, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи те, що умови публічної пропозиції (оферти) на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в АТ «ТАСКОМБАНК» при наданні банківських послуг щодо карткового продукту «Sportbank», які містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідачки, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 грудня 2021 року шляхом підписання Заяви-анкети. А тому суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано суду належних доказів, які б містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, то підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за ними немає.

Також суд дійшов висновку, що враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ТАСКОМБАНК» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у цьому випадку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Архипова Д.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині задоволення позову, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт зазначав, що ОСОБА_1 повинна була отримати одноразовий ідентифікатор за допомогою електронної пошти або смс-коду та надіслати його АТ "ТАСКОМБАНК" разом з електронним повідомленням про прийняття оферти. Однак, судом не встановлено: з якої алфавітно-цифрової послідовності складається одноразовий ідентифікатор, у який спосіб відповідачка його отримала, а згодом передала його позивачу по даній справі.

Зазначає також, що матеріали справи не містять доказів як отримання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора, так і подальшого його надіслання до АТ "ТАСКОМБАНК". Крім того із змісту пункту 1.2.1. заяви-анкети №574299 вбачається, що ОСОБА_1 мала б підписати кредитний договір удосконаленим електронним підписом, створеним АТ "ТАСКОМБАНК". Таким чином, матеріали справи не містять доказів підписання ОСОБА_1 кредитного договору одноразовим ідентифікатором, а навіть гіпотетичне підписання кредитного договору відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора суперечить положенням ч.2 ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію".

Апелянт вказує, що під час перевірки доданої до позову електронної копії заяви-анкети № №574299 на офіційному веб-сайті Центрального засвідчувального органу (ЦЗО) czo.gov.ua було виявлено, що даний файл не містить підписів, що підтверджується наявним в матеріалах справи файлом "Перевірка підпису". Крім того, згідно роз`яснення, розміщеного на офіційному вебсайті ЦЗО (https://czo.gov.ua/faq), документ, на який накладено підпис, може завантажуватись у форматі .p7s (формат збереження даних та підпису CAdES) або ZIP-архіві (формат збереження даних та підпису ASiC-S чи ASiC-Е). Ці файли містять оригінальний документ та файл підпису." Саме в такому форматі був доданий позивачем до позовної заяви файл "Довідка №35353_47.7. від 21.11.2024 р." (zip-архів з оригінальним файлом у форматі .pdf та з файлом підпису особи, яка склала цю довідку, у форматі .p7s. Посилається на те, що матеріали справи містять три однакових файли з назвою "Копія Заяви-анкети №574299 щодо приєднання до публічної пропозиції АТ ТАСКОМБАНК" лише у форматі .pdf, тобто, на вказані файли не накладений електронний підпис. А тому, на думку апелянта, висновок суду про начебто укладення між сторонами по справі кредитного договору суперечить наявним в матеріалах справи доказам.

Апелянт посилається на те, що виписка по особовому рахунку була складена одноособово позивачем та в ній відсутня інформація про погодження ОСОБА_1 з фактом отримання нею вказаних грошових сум. У виписці зазначено, що відповідачка витрачала кредитні кошти шляхом здійснення операцій купівлі та зняття готівки у банкоматах в різних населених пунктах України. При цьому у виписці вказані банківські операції, які ОСОБА_1 об`єктивно не мала можливості вчинити. На думку апелянта, виписка з особового рахунку містить недостовірну інформацію, її зміст не дає змоги встановити факт отримання ОСОБА_1 від позивача грошових коштів, а отже, не відповідає вимогам законодавства щодо достовірності доказу.

Узагальненні доводи інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу позивач до апеляційного суду не надав.

В судове засідання апеляційного суду відповідачка та її представник не з`явилися. Вони своєчасно повідомлені про час і місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням (а.с. 124) та реєстрами підтверджень про отримання документів з «Електронного суду» учасником справи (а.с. 123, 125). Клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме, в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, колегія суддів дійшла такого.

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є вимоги про стягнення з відповідачки заборгованість за тілом кредиту по кредитному договору, укладеному в електронній формі.

За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

За статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі:

1) у паперовому вигляді;

2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";

3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Закон України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону № 675-VIII).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частиною 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 675-VIII моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 27 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписала заяву-анкету № 574299 щодо приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank».

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2.1, 1.2.2, 1.2.3, 2 цієї заяви ОСОБА_1 просила АТ «ТАСКОМБАНК» відкрити поточний рахунок у національній валюті на її ім`я та встановити ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування рахунку, що встановлений в Тарифах, та складає 100 000 грн з урахуванням умов, визначених в цій Заяві та в Публічній пропозиції.

Підтвердила, що приймає (акцептує) всі умови Публічної пропозиції (оферти) AT «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», яка розміщена разом з додатками, в тому числі, але не виключно, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту на сайті банку за посиланнями https://tascombank.ua/ та https://sportbank.com.ua.

Крім цього, позичальник погодилась з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати (зменшувати і або збільшувати) розмір ліміту кредитування (дозволеного кредитного ліміту).

Погодилась з тим, що про зміну ліміту кредитування банк повідомляє позичальника шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

В заяві-анкеті підтвердила, що після отримання банком від неї цієї заяви-анкети про приєднання до публічної пропозиції та підписання банком цієї заяви-анкети, публічна пропозиція з додатками та цією заявою-анкетою складають Договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» про функціонування ощадного рахунку «Рюкзак», укладений між нею та банком.

ОСОБА_1 визнала, що всі правочини (у тому числі, але не виключно договори, угоди, листи, повідомлення, розрахункові документи, тощо) при здійсненні електронної взаємодії з банком через мобільний додаток можуть вчинятися нею з використанням (накладенням, створенням) удосконаленого електронного підпису. Засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з договором.

Також визнала, що удосконалений електронний підпис є аналогом її власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Підтвердила, що заява-анкета є також заявою на відкриття рахунку.

Згідно з довідкою № 35353/47.7., виданою AT «ТАСКОМБАНК» 21 листопада 2024 року, ОСОБА_1 з 28 грудня 2021 року є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_1 , який відкритий до заяви-анкети № 574299 з номером кредитного договору № 02/113427796-SP від 28 грудня 2021 року, номер картки НОМЕР_2 , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК».

Відповідно до пункту 8.1. Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» клієнт підписанням Заяви-анкети або Заяви про приєднання до частини 2 Публічної пропозиції приймає в повному обсязі умови Публічної пропозиції (разом з усіма додатками), в тому числі умови щодо кредитування рахунку та приймає (підписує) паспорт споживчого кредиту. При цьому, сторони погоджуються, що умови договору в частині кредитування рахунку, які приймає клієнт містять всі істотні умови договору про надання споживчого кредиту, обов`язковість яких визначена законодавством України, в тому числі загальний ліміт кредитування рахунку, в межах якого відповідно до умов договору банком для клієнта встановлюється ліміт кредитування рахунку.

Згідно з пунктом 8.5. підтвердженням погодження клієнтом встановленого ліміту кредитування рахунку/зміни ліміту кредитування є здійснені клієнтом операції з розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів та/або здійснення безготівкового переказу після встановлення або зміни ліміту кредитування рахунку.

Відповідно до пункту 8.6. клієнт може відмовитись від одержання кредиту шляхом не допущення здійснення операцій за рахунком за рахунок кредиту та/або ініціювати скасування ліміту кредитування рахунку шляхом направлення відповідного повідомлення узгодженими каналами зв`язку. Клієнт може також ініціювати зменшення/встановлення нульового ліміту кредитування рахунку шляхом ініціювання таких змін в мобільному додатку «Sportbank». Зміна ліміту кредитування рахунку здійснюються банком протягом 48 годин шляхом відображення банком в Мобільному додатку «Sportbank» нового розміру ліміту кредитування рахунку.

Відповідно до пункту 8.10. за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти. Тип процентної ставки - фіксована. Розмір процентної ставки, вказується в тарифах та залежить від виду операцій, які здійснює клієнт за рахунок кредиту та терміну фактичного користування кредитом. Розмір процентної ставки, що вказаний в тарифах, може бути змінений шляхом внесення змін до даної публічної пропозиції в порядку, передбаченому розділом 11 публічної пропозиції. Такі зміни застосовуються виключно до кредитної заборгованості, що виникає в межах ліміту кредитування рахунку, після внесення таких змін. До заборгованості, що виникла в межах ліміту кредитування рахунку, до моменту внесення змін в розмір процентної ставки, застосовується процентна ставка визначена тарифами, які діяли на момент виникнення кредитної заборгованості.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 06 листопада 2024 року позивачем нарахована заборгованість у загальному розмірі 102 922,44 грн, з яких: 49 638,02 грн заборгованість за тілом кредиту (у т. ч. прострочена), 53 284,42 грн - заборгованість за процентами (у т. ч. прострочена).

Рух коштів по особовому рахунку відповідачки підтверджується випискою по цього рахунку.

Із наданої позивачем виписки по особовому рахунку відповідачки за період з 28 грудня 2021 року по 06 листопада 2024 року вбачається, що за цей період ОСОБА_1 неодноразово здійснювала зі своєї картки НОМЕР_2 операції купівлі в торгово-сервісних мережах, здійснювала переказ коштів через банкомат/термінал, знімала готівку через банкомат та поповнювала картковий рахунок через термінал, останнє поповнення здійснила 17 лютого 2022 року.

Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідачка у передбачений договором строк кредит не повернула.

Аналогічні висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Доводи представника відповідачки про те, що матеріали справи не містять доказів підписання ОСОБА_1 кредитного договору одноразовим ідентифікатором, що на думку апелянта суперечить положенням Закону № 675-VIII, а тому між сторонами не було укладено кредитного договору, є необґрунтованими та такими, що суперечать наявним у справі доказам.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписала заяву-анкету за допомогою удосконаленого електронного підпису, який є аналогом її власноручного підпису, що відповідає положенням частини першої статті 12 Закону № 675-VIII (а.с. 11).

Щодо розміру заборгованості по кредиту.

Рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитивними коштами сторони не оскаржували, а тому колегія суддів рішення в цій частині не перевіряє.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачка належним чином взяті на себе кредитні зобов`язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого станом на 06 листопада 2024 року утворилася заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає стягненню на користь позивача. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачка суду не надала, не подала будь-яких доказів на спростування користування доказів на спростування наданого банком розрахунку заборгованості.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 638/20143/23.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що "принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс".

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.

Заперечуючи в апеляційній скарзі щодо фактично отриманих кредитних коштів, відповідачка через свого представника зазначала, що надана виписка по особовому рахунку містить недостовірну інформацію, з чого не можливо встановити факт отримання ОСОБА_1 від позивача кредитних коштів.

Однак такі доводи апелянта не можуть бути достатніми для скасування рішення суду, враховуючи, що відповідні операції, зокрема, купівлю товарів та зняття готівки, можуть вчинятись за допомогою картки, доданої до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації.

Доказів про те, що ОСОБА_1 не користувалася цими кредитними коштами, а користувалася ними інша особа, апеляційна скарга не містить.

До того ж, заперечуючи проти розміру заборгованості за тілом кредиту, відповідачка не спростувала його та не навела мотивованих обґрунтувань правильності власного розрахунку боргу.

Отже, наданими позивачем розрахунком боргу та випискою по особовому рахунку відповідачки підтверджується часткове виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Тому суд першої інстанції правомірно врахував наведені позивачем розрахунки заборгованості та обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, взяті кошти не повернула у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована, а тому стягнув з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 49638,02 грн.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Архиповим Дмитром Олександровичем, залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіТ.Б. Кушнірова

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складене 04 червня 2025 року.