Справа № 465/244/24
Провадження 2/465/122/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29.05.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю. М.

з участю секретаря Лозинського Т-Р.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Радевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує про наступні обставини.

Наказом №389/ос від 01.04.2022р. з ОСОБА_2 провідним інженером відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» було призупинено трудовий договір з 01.04.2022р. Не погодившись з таким наказом, такий було оскаржено до суду. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2023р. у справі №465/3919/22 наказ АТ «Укрзалізниця» №389/ос від 01.04.2022р. в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 визнано протиправним та скасовано. Також було стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 170051,70грн. За результатами апеляційного перегляду, рішення суду першої інстанції було залишено без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 30.10.2023р. у справі №465/3919/22. На виконання рішення Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2023р. у справі №465/3919/22, наказом АТ «Укрзалізниця» від 28.12.2023р. №2449/ос було скасовано наказ АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022р. №389/ос в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 , провідним інженером відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця». Також було відновлено дію трудового договору з ОСОБА_2 провідним інженером відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця».

Вказує, що фактично, він приступив до роботи з 29.12.2023р., що відновило надані йому трудовим законодавством захист та гарантії. За період часу з 22.04.2023р. по 28.12.2023р. він надалі залишався таким, з яким призупинено дію трудового договору, заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась. Відтак, за даний період часу, порушення його прав та інтересів продовжувалось. Як наслідок, середній заробіток за період з 22.04.2023р. по 28.12.2023р. також підлягає до стягнення на його користь. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023р. по 28.12.2023р. становить 622,90 грн. х 171 дні = 106515,90грн. Просить позовні вимоги задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 07.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Представником відповідача 06.03.2024 року подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказувала, що АТ «Укрзалізниця» не погоджується з рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.04.2023 року та постановою Львівського апеляційного суду від 30.10.2023 року у справі №465/3919/22, у зв`язку з чим було подано касаційну скаргу. Вважає, що застосування ч. 2 ст. 235, ст. 236 КЗпП України до спірних правовідносин за аналогією не є можливим, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 встановлено порядок оскарження призупинення дії трудового договору та правові наслідки такого оскарження. Зазначає, що законодавством передбачено право працівника на оскарження наказу про призупинення дії трудового договору, при цьому, право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при скасуванні такого наказу за працівником не закріплює, що свідчить про урегульованість спірних правовідносин шляхом відсутності права працівника на таку виплату. Крім того, вказує, що позивачем пропущено строк на звернення до суду.

Представник позивача 04.03.2024 року подав відповідь на відзив, в якій вказав, що за результатами апеляційного перегляду, рішення Франківського районного суду м. Львова від 21.04.2023р. у справі №465/3919/22 було залишено без змін, а відтак набрало законної сили. Що стосується можливості стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу то слід зазначити, що знову ж таки, згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2023р. у справі №465/3919/22 стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з призупиненням дії трудового договору є можливим. Тобто суд погодився з відповідними доводами сторони позивача та прийшов до висновку, що на користь ОСОБА_2 підлягає до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з протиправним зупиненням дії трудового договору. Судом у справі №465/3919/22 було захищено права та інтереси позивача за період з 01.04.2022р. по 21.04.2023р. Відтак, позивач змушений захищати свої права та інтереси також і за період з 22.04.2023р. по 28.12.2023р. для того, щоб у повній мірі відновити своє порушене право, шляхом подачі нового позову. Відтак, відповідний розмір середнього заробітку підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за весь період по день відновлення дії трудового договору з позивачем.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 16.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

23.05.2025 року представником відповідача подано додаткові пояснення про те, що з позовної заяви вбачається, що порушення свого права позивач пов`язує з невиплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 28.12.2023. Отже, в кожен із днів вказаного періоду позивачу було достеменно відомо, що він не працював і середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідач йому не сплатив. Відповідно, трьохмісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 10.10.2023 на дату звернення позивача до суду (11.01.2024) сплив. Зокрема, за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 22.04.2023 строк звернення до суду сплив 22.07.2023. За вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 10.10.2023 строк звернення до суду сплив 10.01.2024. За вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2023 по 09.10.2023 строки звернення до суду сплинули у відповідний день періоду часу з 23.07.2023 по 09.01.2024. Отже, звернувшись до суду 11.01.2024 позивач пропустив строк звернення до суду за вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 10.10.2023, наслідком чого має бути відмова у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечила проти позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини ,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 (справа №755/12623/19), вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995№ 100,і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2023 року у справі №465/3919/22 позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про визнання протиправним та скасування наказу в частині призупинення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Акціонерного товариства "Укрзалізниця" №389/ос від 01.04.2022 року в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 .

Стягнуто з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 170051 (сто сімдесят тисяч п`ятдесят одну) гривню 70 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 2692 (дві тисячі шістсот дев`яносто дві) гривні 91 коп.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30.10.2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» залишено без задоволення, а рішення Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2023 року залишено без змін.

Як вбачається з наказу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 28.12.2023 року №2449/ос щодо добровільного виконання рішення суду, скасовано наказ АТ «Укрзалізниця» «З особового складу» від 01.04.2022 №389/ос в частині призупинення дії трудового договору зі ОСОБА_2 , провідним інженером відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця». Відновлено дію трудового договору з ОСОБА_2 .

Аргументи представника відповідача про те, що предметом спору не було поновлення на роботі, судом також відхиляються, оскільки, як зазначалось вище, ОСОБА_2 фактично відсторонили від роботи без збереження заробітної плати, тому в даному випадку, можливим є застосування положень статті 235 КЗпП України і по аналогії статті 236 цього Кодексу.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №243/2748/16-ц (провадження №61-11510св18).

Однак навіть після скасування відповідачем наказу про призупинення дії трудового договору від 01.04.2022 року №389/ос, позивач і надалі був позбавлений права виконувати трудову функцію, з незалежних від нього причин в період з 22.04.2023 року по 27.12.2024 року (період вимушеного прогулу).

При цьому, наявність відкритого касаційного оскарження саме по собі не звільняло відповідача від виконання рішення суду в частині скасування наказу про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 .

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника, у даному випадку протиправне призупинення дії трудового договору, до моменту поновлення таких прав, тобто відновлення дії трудового договору.

В пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №6 зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Згідно довідки про доходи №104 від 21.02.2023 року заробітна плата ОСОБА_2 за два місяці, які передували призупиненню дії трудового договору, становить 8720,69 грн.

Так, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.04.2023 стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 01.04.2022 (день призупинення дії трудового договору) по 21.04.2023 (день розгляду справи судом).

Враховуючи, що дію трудового договору з позивачем відновлено 28.12.2023, а відповідачем не надано належних доказів щодо не допуску позивача до роботи з 22.04.2023, то період вимушеного прогулу становить з 22.04.2023 по 27.12.2023 року.

Враховуючи вимоги Порядку №100, середньоденна заробітна плата позивача складає 622,90 грн (8720,69 грн/14 (кількість відпрацьованих днів за два місяці)), а тому розмір середнього заробітку складає 105893,00 грн (170 дні (кількість робочих днів за період з 22.04.2023 по 27.12.2023) x 622,90 грн. (середньоденна заробітна плата).

Відповідач АТ «Укрзалізниця» не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_2 за період з 22.04.2023 по 27.12.2023 року.

Доводи представника відповідача, що в АТ «Укрзалізниця» не виникало обов`язку виконувати рішення суду, яке законної сили не набрало, судом відхиляються, як безпідставні, з огляду на те, що рішення в зазначеній категорії справ, підлягали негайному виконанню, незалежно від того, чи набрали вони законної сили, чи ні.

Згідно зі ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена норма передбачає обов`язок власника поновити незаконно звільненого працівника шляхом видачі наказу про поновлення на посаді. Рішення про поновлення на посаді підлягає негайному виконанню відразу після його оголошення судом.

Така норма закону є імперативною, не допускає будь-яких альтернативних дій відповідача, як роботодавця, на існування поважних причин несвоєчасного виконання рішення суду як на підставу звільнення його від відповідальності у вигляді стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 233 КЗпП України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ознайомився з наказом про поновлення дії трудового договору 28.12.2023 року, а до суду із даним позовом звернувся 11.01.2024 року, тобто , у межах визначеного строку.

Судом також враховується висновок Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 5 травня 2025 року у справі № 758/4178/22 (провадження № 61-6935сво24) про те, що відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватися не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним і поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, із застосуванням норми ст. 235 КЗпП, а також те, що у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо ж незаконне призупинення дії трудового договору позбавило працівника можливості працювати, то обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі покладається на роботодавця.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України, в рахування часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1204,11 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 року по 27.12.2023 року у розмірі 105 893 (сто п`ять тисяч вісімсот дев`яносто три) гривні 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь держави 1 204 (одну тисячу двісті чотири) гривні 11 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 червня 2025 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Укрзалізниця», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5.

Суддя Ванівський Ю.М.