Справа № 309/2604/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 травня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослоя Г.Г.,

суддів: Мацунича М.В., Джуги С.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вагнер Наталії Іванівни від 03 травня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову старшого державного виконавця Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Вагнер Наталії Іванівни від 03 травня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу, де боржник ОСОБА_2 .

Ухвалою Хустського районного суду від 23 липня 2024 року подану скаргу повернуто скаржнику.

Не погодившись у зазначеною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив таку у апеляційному порядку та просить скасувати цю ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, позивач зазначає, що ним усунено недоліки скарги, вказані в ухвалі Хустського районного суду від 20 травня 2024 року, така відповідає положенням ч. 4 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» та містить усі зазначені реквізити, окрім індексу поштового відділення населеного пункту, де він проживає. Однак це технічна помилка, яка, на думку апелянта, не може бути підставою для повернення скарги, пославшись на висновки суду касаційної інстанції щодо уникнення надмірного формалізму для реалізації особою права на доступ до суду. Щодо вимоги про не долучення апелянтом до матеріалів скарги доказів на підтвердження заявлених у скарзі вимог, не зазначено підстав неможливості отримання та надання суду відповідних доказів, зокрема, скаржником не надано копії матеріалів виконавчого провадження, постанов державного виконавця, прийнятих у межах виконавчого провадження та направлених на виконання судового рішення, зазначає, що така ним виконана в частині, що стосується основної скарги додано постанову про повернення виконавчого документа, а щодо інших доказів, то такі просив витребувати суд першої інстанції. Вказує, що відсутність доказів не може бути підставою для повернення скарги, посилаючись при цьому на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/14843/23. Щодо підстав повернення скарги у зв`язку із не зазначенням реквізитів виконавчого документу, зокрема, дня видачі та номеру документу; відсутності доказів надіслання скарги іншим учасникам справи, то таких недоліків не було вказано в ухвалі про залишення скарги без руху. Крім цього зазначає, що посилання суду на недотримання скаржником положень статті 183 ЦПК України є незаконним та суперечить положенням ч. 2 ст. 448 ЦПК України, оскільки подання до суду скарги на процесуальний документ державного виконавця регулюється ст.. 175 та ст.. 447 ЦПК України, а не ст.183 ЦПК України.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.2 ст.369 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Вимоги до позовної заяви та документів, що до неї додаються, встановлені ст.ст. 175-177 ЦПК України і покликані забезпечити учасникам процесу можливість належно реалізувати свої процесуальні права та виконати процесуальні обов`язки, ці вимоги передбачають, серед іншого, що:

позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи;

позовна заява повинна містити, зокрема:

повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (ст. 175 ч. 1, ч. 2, ч. 3 п.п. 2, 4, 5, 8);

позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб;

позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів (ст. 177 ч.ч. 1, 5).

Процесуальний наслідок недодержання особою вимог статей 175, 177 ЦПК України при зверненні з позовною заявою передбачений частиною першою статті 185 ЦПК України, згідно з якою суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч.2 ст.185 ЦПК України).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Ухвалою Хустського районного суду від 20.05.2024 скаргу ОСОБА_1 залишено без руху,

Залишаючи скаргу без руху, суд дійшов висновку, що така подана з порушенням вимог ст. ст. 175, 177, 447 ЦПК України та ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме:

- скаржником не викладено обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

- скаржником не долучено до матеріалів скарги жодного доказу на підтвердження заявлених у скарзі вимог, не зазначено підстав неможливості отримання та надання суду відповідних доказів;

- скаржником також не зазначено:

1) посилання на порушену норму закону, тобто які норми закону порушенні державним виконавцем і яким чином рішення виконавця відповідно до норм закону порушили його права чи свободи;

2) місце проживання чи перебування державного виконавця;

3) поштові індекси учасників справи;

4) реєстраційні номери облікової картки платника податків (для фізичних осіб) учасників справи, за їх наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості скаржнику відомі) учасників справи;

5) відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти учасників справи;

6) відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у учасників справи;

7) відомості щодо наявності у скаржника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до скарги.

Повертаючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що в межах наданого судом строку ОСОБА_1 недоліків скарги не усунув, а скарга не відповідає вимогам законодавства, а саме:

- скаржником не долучено до матеріалів скарги доказів на підтвердження заявлених у скарзі вимог, не зазначено підстав неможливості отримання та надання суду відповідних доказів, зокрема, скаржником не надано копії матеріалів виконавчого провадження, постанов державного виконавця, прийнятих у межах виконавчого провадження та направлених на виконання судового рішення;

- не зазначено поштового індексу скаржника;

- не зазначено реквізитів виконавчого документа, зокрема: день видачі та номер документа;

- всупереч положень ст. 95 ЦПК України не зазначено відомості щодо наявності у скаржника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до скарги та, у випадку наявності у скаржника оригіналів копій документів, не засвідчено надані копії у встановленому законом порядку.

Крім того, всупереч положенням ч. 2 ст. 183 ЦПК України скаржником не надано доказів про направлення копії скарги з додатками іншим учасникам.

Як слідує з матеріалів справи, до відредагованої скарги ОСОБА_1 від 24.06.2024 долучено копію оскаржуваної постанови виконавчого документу № 57809331 від 03.05.2024, копію конверта, в якому отримано постанову, копію паспорту та РНОКПП, копію скарги у двох примірниках з додатками (а.с.1-8, 14-16).

З огляду на викладене, не можна вважати, що скаржник ухилявся від виконання зазначених в ухвалі вимог, оскільки на її виконання ним до суду першої інстанції направлена відповідна заява про усунення недоліків скарги від 24 червня 2024 року з належно оформленою скаргою та додатками, хоч і без зазначення поштового індексу скаржника (а. с. 1-8, 14-16).

Разом з тим суд вважав, що недоліки скаржник не усунув, між тим в ухвалі без руху, в порушення вимог ч. 2 ст. 185 ЦПК України, не було зазначено вимог щодо усунення недоліків скарги шляхом: зазначення реквізитів виконавчого документу, зокрема: день видачі та номер документу; не надання доказів про направлення копії скарги з додатками іншим учасникам, всупереч вимогам ч.2 ст. 183 ЦПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що питання подання до суду скарги на процесуальний документ державного виконавця регулюється положеннями статей 175 та 447 ЦПК України, а не ст. 183 ЦПК України, на яку посилається суд першої інстанції.

Крім цього, колегія суддів зауважує, що при вирішення питання про відкриття провадження в справі суд не може надавати оцінку достатності або недостатності всіх обставин справи, наявності або відсутності доказів. Такі обставини не можуть виступати підставами для залишення скарги без руху та повернення такої.

Не може слугувати підставою для повернення скарги не зазначення скаржником відомостей наявності у скаржника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до скарги та, у випадку наявності у скаржника оригіналів копій документів, не засвідчено надані копії у встановленому законом порядку, оскільки такі спростовані змістом відповідної скарги, зокрема абзацами 3, 4, 5 на третій сторінці скарги (а.с. 3).

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі "Шишков проти Росії").

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Повертаючи позовну заяву позивачу, суддя суду першої інстанції не врахував вищенаведені обставини та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала судді першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2024 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 02 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: