ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/30156/24

Провадження № 22-ц/820/1006/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В., Чебан О.М.,

за участю: представника апелянта Лук`янової Н.Л.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Кота С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/30156/24 за апеляційною скаргою виконавчого комітету Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2025 року, в складі судді Стефанишина С.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про повернення дитини матері,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суд з позовом, в якому просила скасувати рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути малолітнього сина на виховання матері ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в КНП «Хмельницька обласна лікарня» вона народила сина ОСОБА_2 . 25 серпня 2024 року працівники КНП «Хмельницька обласна лікарня» під примусом перевели позивачку до іншого спеціалізованого медичного закладу, чим фактично, без рішення суду, відібрали від неї дитину без позбавлення батьківських прав. В медичному спеціалізованому закладі ОСОБА_1 утримувати чотири дні, а потім відвезли до КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради, де вона перебувала на лікуванні з 30 серпня 2024 року по 23 вересня 2024 року. Після проходження лікування позивачка звернулась до КНП «Хмельницька обласна лікарня» щоб забрати сина, однак їй повідомили, що дитину рішенням міської ради переведено в Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини. В подальшому, ОСОБА_1 стало відомо, що у вересні 2024 року за поданням виконавчого комітету Хмельницької міської ради було зареєстровано народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також виконавчим комітетом Хмельницької міської ради прийнято рішення про надання ОСОБА_2 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та направлено його до у КНП «Хмельницький спеціалізований будинок дитини» терміном на шість місяців.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2025 року позов задоволено. Скасовано рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1463 від 26 вересня 2024 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітньому ОСОБА_2 ». Повернуто ОСОБА_1 на виховання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться у КНП "Хмельницький спеціалізований будинок дитини". Допущено негайне виконання цього рішення в частині повернення дитини на вихованні матері. Стягнуто з виконавчого комітету Хмельницької міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 2422 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що при розгляді подання служби у справах дітей щодо надання статусу дитини, що позбавлена батьківського піклування малолітнього ОСОБА_2 , не було перевірено того факту, що мати ОСОБА_1 , не покидала дитину в КНП «Хмельницька міська дитяча лікарня» Хмельницької міської ради. Рішення щодо відібрання дитини ні органом опіки та піклування, ні судом не приймалось, тому виконавчий комітет не мав повноважень приймати рішення про надання дитині статусу позбавленого батьківського піклування та зараховувати малолітнього до спеціалізованого будинку дитини, не встановивши коло родичів останньої.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Хмельницької міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Так, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у КНП «Хмельницька обласна лікарня» ОСОБА_1 народила дитину чоловічої статі. Факт народження дитини дійсно підтверджується медичним свідоцтвом про народження №132 від 28 серпня 2024 року. Проте суд не з`ясував, чи саме позивачка ОСОБА_1 дійсно народжувала дитину чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримувала медичне свідоцтво про народження, реєструвала у відділі реєстрації актів цивільного стану громадян народження хлопчика. На обліку в службі у справах дітей Хмельницької міської ради перебуває малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради у громадянки без документів, які посвідчують її особу.

З медичних документів дитини було відомо, що хлопчик народився у громадянки ОСОБА_1 , особу якої не було підтверджено документально. 03 вересня 2024 року про перебування дитини в КНП «Хмельницька міська дитяча лікарня» Хмельницької міської ради було повідомлено службу у справах дітей Хмельницької ради у зв`язку з тим, що у медичному закладі з дитиною ніхто з родичів та батьків не перебував і його не провідував. Враховуючи вищевказане, 04 вересня 2024 року працівники закладу охорони здоров`я у присутності працівника органу внутрішніх справ України та представника служби у справах дітей склали акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. Відомостей про перебування ОСОБА_1 на лікуванні в КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради не було, оскільки інформація про це відповідно до Закону України «Про систему охорони психічного здоров`я в Україні» в службу у справах дітей не надається. Реєстрація народження дитини проводилася відповідно до частини 2 статті 135 Сімейним кодексом України за заявою представника служби у справах дітей Хмельницької міської ради (за місцем виявлення хлопчика), на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 12 вересня 2024 року №1378, яким було вирішено вказати у свідоцтві про народження дитини ім`я « ОСОБА_3 », по батькові « ОСОБА_4 », прізвище « ОСОБА_5 », батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Оскільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був покинутий у медичному закладі, йому рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 26 вересня 2024 року №1463 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштовано до КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини». Ухвалення рішення про надання ОСОБА_2 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, не може впливати на права позивачки стосовно хлопчика, оскільки вони мають ґрунтуватися на походженні дитини від неї, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому СК України. Позивачка не надала доказів, що вона зверталася до відділу реєстрації актів цивільного стану громадян із заявою про реєстрацію народження дитини. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може втратити статус дитини, позбавленої батьківського піклування, тільки на підставі встановлення факту батьківства, що підтверджується рішенням суду та свідоцтвом про народження дитини.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою виконавчого комітету Хмельницької міської ради та ухвалою суду від 31 березня 2025 року призначено справу до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Кот С.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що апелянт не надав жодних доказів, які б спростовували факт народження дитини саме позивачкою. ОСОБА_1 на момент народження дитини була особою без документів, однак цей факт не може бути підставою для невизнання її материнства або позбавлення її батьківських прав. Крім того, в медичному свідоцтві про народження №132 від 28 серпня 2024 року зазначено, що матір`ю дитини є ОСОБА_1 . Апелянт не вжив достатніх заходів для встановлення особи матері та обставин, за яких дитина залишилася без її догляду. Не було проведено належної перевірки можливих причин відсутності матері біля дитини, зокрема можливості її перебування на лікуванні, як це пізніше підтвердилося. Акт про покинуту дитину від 04 вересні 2024 року було складено без належного з`ясування всіх обставин. У матеріалах справи відсутні докази того, що перед складанням акту було вжито всіх можливих заходів для встановлення контакту з матір`ю, її розшуку чи з`ясування причин її відсутності. Зазначає, що запис про матір дитини відповідно до частини 2 статті 135 СК України було вчинено неправомірно, оскільки матір дитини була відома. Надання дитині статусу позбавленої батьківського піклування також було неправомірним, оскільки не було підстав вважати дитину покинутою в розумінні п.п. 10 пункту 24 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМ України №866 від 24 вересня 2008 року, а лише тимчасово залишеною без догляду через обставини, які не залежали від волі матері.

Від представника служби у справах дітей Хмельницької міської ради надійшли письмові пояснення, в яких представник третьої особи просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Зазначає, що судом не було встановлено чи позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно є матір`ю дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, позивачка не зверталась до суду із заявою про встановлення факту материнства відносно дитини. Крім того, суд не залучив до участі у справі законного представника дитини КНП «Хмельницький спеціалізований будинок дитини», не з`ясував позицію стосовно позовних вимог, що є порушенням прав дитини.

В судовому засіданні представник апелянта - виконавчого комітету Хмельницької міської ради Лук`янова Н.Л. вимоги апеляційної скарги підтримала, просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кот С.І. в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Хмельницької міської ради повідомлена належним чином про дату, час і місце слухання справи, представник служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в КНП «Хмельницька обласна лікарня» народився ОСОБА_2 , що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №132 від 28 серпня 2024 року КНП «Хмельницька обласна лікарня», довідкою з пологового будинку, обмінною картою пологового будинку та свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1472.

Згідно з листом КНП «Хмельницька обласна лікарня» №01-08/87 від 08 січня 2025 року ОСОБА_1 з письмовою заявою до керівництва лікарні про відмову від дитини не зверталася та 25 серпня 2024 року після консультації та огляду лікарем психіатром та значним порушенням психоемоційного стану породіллі, який унеможливлював догляд за новонародженим, працівниками КНП «Хмельницька обласна лікарня» позивачку було переведено до спеціалізованого медичного закладу КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради.

Рішенням Ярмолинецького районного суду від 28 серпня 2024 року у справі №689/1900/24 ОСОБА_1 госпіталізували до вищезазначеного закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на один місяць.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1378 від 12 вересня 2024 року вирішено зареєструвати у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції м. Київ народження дитини 24 серпня 2024 року, вказавши прізвище « ОСОБА_5 », ім`я « ОСОБА_3 », по батькові « ОСОБА_4 », записавши відомості про батьків: мати « ОСОБА_1 », батько « ОСОБА_6 ». Зазначене рішення прийняте на підставі лікарського свідоцтва про народження №132 від 28 серпня 2024 року, акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 04 вересня 2024 року.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1463 від 26 вересня 2024 року малолітньому Арсенію надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та зараховано його у комунальне некомерційне підприємство «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», терміном на 6 (шість) місяців.

Згідно з листом КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради №1215 від 05 березня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувала на стаціонарному лікуванні з 30 серпня 2024 року по 23 вересня 2024 року. Дані щодо визнання зазначеної громадянки обмежено дієздатною, чи недієздатною, відсутні. На час огляду 03 березня 2025 року стан пацієнтки задовільний. Розлади психіки, що позбавляють її можливості правильно оцінювати свій стан, оточуючу дійсність і поведінку відсутні.

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 27 вересня 2016 року, витягу з реєстру територіальної громади від 08.01.2024 року позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , де вона проживає.

Довідкою КП «Інспекція з благоустрою м. Житомира» Житомирської міської ради №000000000 від 19 лютого 2025 року підтверджується, що ОСОБА_1 працює в інспекції на посаді робітника з благоустрою та отримує щомісячний дохід.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав може відбутися у випадках, передбаченими пунктами 2-5 частини 1 статті 164 СК України: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав здійснюється також в інших випадках, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Частина 1 статті 170 СК України передбачає, що відібрання дитини здійснюється на підставі рішення суду. У випадках звернення до суду із позовною заявою про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування попередньо встановлює підстави, що потребують застосування цієї форми втручання у сімейне життя. Роль національних судів полягає у забезпеченні гарантій для батьків від недопущення свавільного втручання у сімейне життя.

При наявності безпосередньої загрози для життя або здоров`я дитини, на підставі рішення органу опіки та піклування або прокурора, провадиться негайне відібрання дитини.

У будь-якому випадку для відібрання дитини повинні існувати реальні обставини, які свідчитимуть про те, що подальше перебування дитини із батьками буде суперечити їх найкращим інтересам. Зазначені обставини повинні бути підтверджені належними доказами та не можуть ґрунтуватися на домислах та припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в КНП «Хмельницька обласна лікарня» позивачка ОСОБА_1 народила сина - ОСОБА_2 .

Факт народження дитини позивачкою підтверджується медичним свідоцтвом про народження №132 від 28 серпня 2024 року КНП «Хмельницька обласна лікарня», довідкою з пологового будинку, обмінною картою пологового будинку та свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1472.

Згідно з вказаними вище документами матір`ю дитини вказана ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що малолітній ОСОБА_2 був народжений у громадянки без документів, які посвідчують її особу.

Разом з тим, згідно з вказаних вище медичних документів КНП «Хмельницька обласна лікарня» слідує, що особу матері дитини було ідентифіковано медичним персоналом, а відомості про неї внесено до медичних документів.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі Порядок), у разі коли дитина покинута в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, або її відмовилися забрати батьки чи інші родичі, підкинута чи знайдена, складається акт за формою, затвердженою МОЗ і МВС.

Згідно з пунктом 7-1 Порядку у разі коли мати, яка не перебуває у шлюбі, не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я, адміністрація закладу охорони здоров`я негайно повідомляє про таку дитину службу у справах дітей та центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за місцем проживання матері, а якщо місце проживання матері невідоме, - службу у справах дітей за місцем розташування закладу охорони здоров`я. Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді зобов`язаний з`ясувати обставини відмови матері забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я, провести у разі потреби відповідну роботу із соціальної підтримки матері з метою зміни її намірів і створення сприятливих умов для виконання нею обов`язків з виховання та утримання дитини та поінформувати у двомісячний строк службу у справах дітей про результати проведеної роботи.

Пунктом 8 Порядку визначено, що якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, служба у справах дітей негайно після отримання повідомлення про безпосередню загрозу життю або здоров`ю дитини разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи, представниками закладу охорони здоров`я проводить оцінку рівня безпеки дитини згідно з додатком 10. До проведення оцінки рівня безпеки дитини можуть бути додатково залучені уповноважені суб`єкти в межах своїх повноважень. Після вжиття невідкладних заходів до забезпечення безпеки дитини служба у справах дітей в той же день подає районній, районній у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органу міської, районної у місті (в разі утворення) ради, сільській, селищній раді об`єднаної територіальної громади клопотання про невідкладене відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Після надходження клопотання уповноважена особа районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення. Про відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує органи прокуратури за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав, про відібрання дитини в матері, батька без позбавлення батьківських прав.

Згідно з пунктом 21 Порядку для надання дитині статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, служба у справах дітей за місцем походження дитини протягом двох місяців повинна зібрати необхідні документи (свідоцтво про народження дитини та документи, що засвідчують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування).

Пунктом 22 Порядку визначено, що рішення про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, приймається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської чи районної у місті (в разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини за поданням служби у справах дітей.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що при розгляді подання служби у справах дітей щодо надання статусу дитини, що позбавлена батьківського піклування малолітнього ОСОБА_2 , не було перевірено того факту, чи дійсно мати ОСОБА_1 покинула дитину в КП «Хмельницька міська дитяча лікарня» Хмельницької міської ради.

В даному випадку рішення щодо відібрання дитини ні органом опіки та піклування, ні судом не приймалось, тому виконавчий комітет Хмельницької міської ради не мав права приймати рішення про надання малолітньому ОСОБА_2 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та зараховувати малолітнього до спеціалізованого будинку дитини, не встановивши коло родичів останньої.

Крім цього, виконавчий комітет Хмельницької міської ради та служба у справах дітей не взяли до уваги той факт, що мати дитини після пологів 25 серпня 2024 року, після консультації та огляду лікарем психіатром та значним порушенням психоемоційного стану породіллі, який унеможливлював догляд за новонародженим, була переведена до спеціалізованого медичного закладу КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради та рішенням Ярмолинецького районного суду від 28 серпня 2024 року госпіталізована до вище зазначеного закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на один місяць.

Отже, суд дійшов правильного висновку, що дійсно має місце порушення прав позивача, оскільки рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1463 від 26 вересня 2024 року малолітньому Арсенію надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та зараховано до комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», терміном на 6 (шість) місяців.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача, що були вагомі підстави для відібрання малолітньої дитини після пологів без мотивованого рішення суду та наявності належних та допустимих доказів того, що позивачка покинула дитину в пологовому будинку.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов правильного висновку про скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1463 від 26 вересня 2024 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітньому ОСОБА_2 ».

Частиною 2 статті 2 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.

Відповідно до частини 2 статті 3 Конвенції передбачає, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ефективний захист та піклування про дітей на національному рівні передбачає наявність належної законодавчої бази та системи органів, на які будуть покладені відповідні завдання. Роль національних судів повинна полягати у перевірці того, чи не відбувається втручання в сімейне життя з метою захисту дітей незаконно або з використанням методів, що є непропорційними у конкретній ситуації.

Частинами 1, 2 ст. 9 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Право на повагу до сімейного життя гарантовано згідно зі статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі ЄКПЛ), що передбачає захист, перш за все, від свавільного втручання у сімейне життя з боку держави.

Втручання у сімейне життя може мати місце виключно у випадках, передбачених частиною 2 статті 8 ЄКПЛ. Саме чітке дотримання цих вимог наявність легітимної мети, втручання згідно з законом та його необхідність у демократичному суспільстві (пропорційність) виправдовує застосування заходів та відмежовує від ситуацій, коли має місце порушення статті 8 ЄКПЛ.

Кожен випадок, у якому сімейне життя зазнає втручання з боку держави, повинен бути проаналізований за відповідним алгоритмом. Це обов`язок в першу чергу національних органів. Мета захист прав дітей не може виправдати будь-яке втручання, що здійснюється не на підставі закону та/або не є пропорційним.

Згідно з ч.ч. 2, 8, 9, 10 статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 402-III від 26 квітня 2021 року кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року (№ 31111/04) у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Згідно з частиною 3 статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Під час розгляду цієї справи суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази, обґрунтовано встановив, що на теперішній час наявні підстави для повернення сина ОСОБА_3 матері ОСОБА_1 , врахувавши найкращі інтереси дитини, бажання матері виховувати дитину.

Колегія суддів зазначає, що будь-які відомості щодо наявності підстав, передбачених статтею 170 СК України для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини позивачеві, в матеріалах справи відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення дитини матері.

Посилання представника апелянта на необхідність залучення до участі у справі КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» не заслуговують на увагу, оскільки рішення суду у даній справі не впливає на їх права та обов`язки.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Хмельницької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко