П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Київ

Справа №755/15277/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6089/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Гончарука В.П. 04 грудня 2024 року у м. Київ, повний текст рішення складений 04 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 37716 від 22 травня 2021 року, вчинений Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість у розмірі 48922,01 грн. А також просив суд стягнути безпідставно отримані грошові кошти відповідачем у розмірі 3987,89 грн, що були стягнуті в рамках виконавчого провадження та витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу у Київській області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис № 37716 від 22 травня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 48922,01 грн. Однак, позивач вважає, що виконавчий напис № 37716 від 22 травня 2021 року виданий приватним нотаріусом з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості.

Крім того, позивач вказує, що під час вчинення виконавчого напису кредитний договір був нотаріально не посвідчений, що суперечить нормам закону.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів - задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 37716 від 22 травня 2021 року, вчинений Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість у розмірі 48922,01 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти в розмірі 3987,89 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7500,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням встановленого законом строку, при цьому, суду не було надано доказів, що при вчиненні даного виконавчого напису, нотаріусу були надані відповідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому суд прийшов до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки, суд дійшов висновку, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, то і подальше утримання такого майна є протиправним, оскільки правова підстава для набуття грошових коштів, як Банком, так і приватним виконавцем в ході проведення виконавчих дій, відпала.

При цьому, суд врахував, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставно набуте майно не підлягає поверненню відповідно до вимог ст.1215 ЦК України.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 3987,89 грн, стягнуті на виконання спірного виконавчого напису, який є таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу на загальну суму 7500,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення даної вимоги.

Не погодилося із зазначеним судовим рішенням, в частині стягнення витрат на правничу допомогу, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», представником товариства подано апеляційну скаргу, в якій вказується на незаконність рішення суду у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, та невірним дослідженням доказів.

Представник відповідача вказує на те, що адвокатом позивача до суду першої інстанції не було надано договору про надання правничої допомоги, а наданий ним договір про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року свідчить про надання юридичних послуг, які не є витратами на професійну правничу допомогу. Крім того, представник зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлений позивачем є завищеним, неспівмірним із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи та необґрунтованим відносно складності справи.

Відповідачем до суду першої інстанції були подані додаткові пояснення щодо незгоди відповідача з розміром судових витрат, однак суд першої інстанції не взяв їх до уваги.

Представник зазначає, що така послуга, як аналіз судової практики, яка була зазначена позивачем у Акті виконаних робіт, не може бути розцінена, як надання професійної правничої допомоги у справі, що надана клієнту, оскільки виокремлення адвокатом таких послуг, як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката за стадії «Підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Представник відповідача також зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують надання правничої допомоги та докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги, детальний опис виконаних доручень клієнта, платіжні доручення, що є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні вказаних вимог. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1453,44 грн.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява в якій вона просила розглядати справу за її відсутності. За таких обставин, колегія суддів керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

В порядку ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перш за все, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується відповідачем і лише в частині вирішення питання компенсації позивачеві за рахунок відповідача суми витрат на правову допомогу, апеляційний суд здійснює його перегляд лише в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як учасниками справи не оскаржується і вони не були позбавлені такого права, проте скористались ними на власний розсуд.

Вирішуючи питання про компенсацію понесених судових витрат апеляційний суд виходить з такого.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом, який до речі був поданий за підписом представника позивача - адвокатом Підодвірним Т.І., стороною позивача були надані в копіях:

- Договір про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Підодвірним Т.І. 07 серпня 2024 року, за умовами якого адвокат взяв на себе правове та процесуальне представництво замовника у будь-яких спорах де замовник є стороною або учасником справи. у п. 5 договору визначено, що вартість послуг за цим договором визначається відповідно до обсягу наданих послуг, вказаних в акті приймання-передачі виконаних робіт /а.с.19-21/;

- Акт виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року, згідно з яким адвокатом надані замовнику послуги: усна консультація тривалістю 1 година вартістю 1000 грн; проведено аналіз судової практики тривалістю 2 години, вартістю 2000 грн; підготовлено позовну заяву, на що витрачено 5 годин часу, вартість роботи визначена у сумі 3000 грн; підготовлено заяву про забезпечення позову, на що витрачено 3 години часу, вартість роботи визначена у сумі 1500 грн. А загальна вартість послуг визначена в розмірі 7500 грн /а.с.22/;

- Ордер від 09 серпня 2024 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у Дніпровському районному суді м. Києва адвокатом Підодвірним Т.І. /а.с.23/

- Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльності адвокатом Підодвірним Т.І. /а.с.24/

Відповідачем 15 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» подано клопотання, в якому відповідач висловив незгоду з визначеним позивачем розміром витрат на правову допомогу, вказуючи на її неспівмірність зі складністю справи, невідповідність принципам розумності і справедливості. /а.с.38-41/

У ч.1 ст.59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п.1 1 ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наведені визначення понять, зокрема:

договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Положеннями ч.3 ст.27 цього Закону визначено, що до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц вказав на те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача було здійснено заяву про компенсацію судових витрат на стадії розгляду справи судом першої інстанції, з наданням доказів на підтвердження цих витрат. Тобто вказана заява та докази подані в порядку визначеному ст. 141 України, а саме до судових дебатів.

Сторона відповідача скористалась правом надання заперечень щодо розміру заявлених позивачем судових витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Ухвалюючи рішення по суті спору суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з чим судом ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на правову допомогу в розмірі заявленому позивачем.

Здійснивши оцінку обґрунтувань заяви позивача та доданих до неї доказів понесених витрат, заперечень відповідача щодо розміру заявлених позивачем судових витрат, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що заявлені до стягнення суми обґрунтованими. Дійсно виходячи з характеру спірних правовідносин, наявність усталеної судової практики щодо їх вирішення, справа відноситься категорії не складних справ. Проте позивач не будучи фахівцем в галузі права, для реалізації своїх прав, які суд визнав порушеними, маючи право на одержання правової допомоги, реалізувавши це право має право на компенсацію понесених ним витрат. Реальність вказаних витрат підтверджується як укладеним з адвокатом договором, так і вчинення останнім відповідних процесуальних дій, а також банківським документом про здійснення позивачем оплати цих послуг. Також виходячи з усталеної судової практики щодо компенсації витрат на правову допомогу не вбачається і обставин завищення вартості таких послуг. Сума у розмірі 7500 грн відповідає обсягу послуг адвоката за надання послуг в суді першої інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду в цій частині відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук