Справа №351/1735/24
Номер провадження №2/351/146/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Калиновського М.М.,

за участі секретаря - Бабшинської К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом адвоката Мандзюка Віктора Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Мандзюк В.Б. звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 08.08.2023р. внаслідок ДТП з вини водія транспортного засобу марки Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , водій ОСОБА_4 , який керував автомобілем марки Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав травми у вигляді перелому ребер, кісток правої руки, кісток ніг, кісток тазу та був госпіталізований до КНП Коломийська ЦРЛ. У подальшому ОСОБА_4 перебував на лікуванні у ОКНП Чернівецька обласна клінічна лікарня, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер від отриманих при ДТП травм.

Правова кваліфікація вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення ч. 2 статті 286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

У встановленому законодавством порядку ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальному провадженні.

Вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2024 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_1 в рамках даного кримінального провадження було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 , ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Проте, в подальшому ОСОБА_1 відмовилась від вказаного позову, зазначивши, що претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має, просила його суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами. Таким чином, її позов було залишено без розгляду.

02 травня 2024 року ОСОБА_2 було складено розписку наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , зобов`язуюся повернути ОСОБА_1 3000 (три тисячі) доларів США протягом трьох місяців в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП». Однак, по спливу вказаного в розписці строку ОСОБА_1 жодних коштів від обвинуваченого так і не отримала.

Боргова розписка, що складалась як гарантія відшкодування матеріальних збитків внаслідок вчинення ДТП, містить термін виконання боржником ОСОБА_3 зобов`язання, а саме до 02.08.2024 року.

Відповідно, зобов`язання відповідача щодо повернення суми боргу належним чином не виконано, тому представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3022,5 доларів США заборгованості, а саме: 3000 доларів США сума боргу та 3% річних від простроченої суми, а також витрати на правову допомогу у розмірі 19 200 гривень та 1211,20 гривень судового збору.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги просив задоволити.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача ОСОБА_2 . Просив позовну заяву позивача в частині стягнення грошових коштів у сумі 3000 доларів США задоволити, а в решті позовних вимог відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією розписки від 02.05.2024р., ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 3000 доларів США протягом трьох місяців в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Згідно з копією вироку Снятинського районного суду від 13.06.2024р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання з випробувальним терміном 2 роки, з покладенням певних обов`язків. Цивільні позова ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП залишено без розгляду.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, Серія НОМЕР_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 05 березня 2010 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, а/з №260.

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що правовідносини щодо відшкодування шкоди внаслідок ДТП регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що згідно наданої розписки від 02.05.2024 р. відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 3000 доларів США протягом трьох місяців, а саме до 02.08.2024р.

Представник позивача стверджує, що у зв`язку з невиконанням зобов`язання, з відповідача підлягають стягненню сума боргу в розмірі 3000 доларів США та відсотки річних у розмірі 22,5 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, а саме, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання перед позивачем не виконав, тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму коштів за борговою розпискою у розмірі 3000 доларів США, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України.

Щодо стягнення трьох процентів річних, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за борговою розпискою від 02 травня 2024 року, суд зазначає про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

За змістом вказаних статей нарахування 3% річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за такою формулою: сума боргу х 3 % річних / 12 т(місяців) х кількість місяців прострочення.

Отже, розрахунок 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 повинен бути наступним: 3000 дол. США х 3 % річних / 12 х 3 = 22,5 дол. США.

З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 22,5 дол. США.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача додано Розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, Акт наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 20.08.2024р., де перелічено опис послуг та їх вартість; квитанція від 23.08.2024р. на суму 19200,00 грн.

Однак, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін, приходить до переконання, що заявлені представником позивача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 200,00 грн. є значно завищеними та вважає, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу є сума 10 000,00 грн. Саме така сума буде відповідати критеріям розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Керуючись ст.ст.133, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов адвоката Мандзюка Віктора Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) - 3 022 (три тисячі двадцять два) долари США 50 центів .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 )судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 11 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. та 10 000 (десять тисяч) 00 коп. витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ