Крижопільський районний суд Вінницької області
Справа № 134/588/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 червня 2025 року Крижопільський районний суд
Вінницької області
в складі: головуючого судді Лабая О.В.,
з участю секретаря судового засідання Трачук С.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження селищі Крижопіль цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 січня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем було укладено кредитний договір № 108471, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 2000,00 грн., проте відповідач не неналежно виконав зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором та нарахованими відсотками.
28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема й кредитним договором № 108471 від 26 січня 2020.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, в позовній заяві вказав, що не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності із ст.ст. 223, 279, 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 26 січня 2020 року укладено Індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту № 108471 (далі Кредитний договір), який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора KL5683, що не заперечується сторонами.
Пунктом 6.1 Кредитного договору визначено, що цей договір складений українською мовою, підписаний з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерції».
Відповідно до п. 6.3 Кредитного договору визначено, що всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами договору.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України.
Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Таким чином відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від позивача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.1.1 Кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 24.02.2020 грн. Строк дії договору 30 днів, але в будь якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором
За користування кредитом клієнт сплачує Товариства 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу, тип процентної ставки фіксована, що погоджено сторонами у п. 1.3 Кредитного договору.
Відповідно до п. 1.4 Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.
Пунктом 2.1. Кредитного договору визначено, що сторони домовились, що повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.
Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту та до повного погашення заборгованості за кредитним договором включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.3 Кредитного договору).
Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 108471 від 26.01.2020 року який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора KL5683, що не заперечується сторонами. В розділі 1 «Графік розрахунків та орієнтована сукупність вартість кредиту» заначено строк на який надається кредит, кількість днів 30, сума кредиту 2000, фіксована процентна ставка за день користування 2 %.
Відповідно до інформаційною довідкою ТОВ "Платежі Онлайн" № 1410/02 від 25.02.2025 ТОВ "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН" 26 січня 2020 шляхом зарахування через платіжний сервіс «Platon» року надано кредит у сумі 2000,00 грн на банківську картку з початковими та кінцевими цифрами у номері НОМЕР_2 емітовану PRIVAT BANK/
Таким чином, сторони погодили усі істотними умовами кредитування та відповідач отримав кошти у сумі 2000,00 грн, шляхом їх переказу позивачем на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем у реквізитах до кредитного договору.
Між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" 28 жовтня 2021 року укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до п 1.1. якого ТОВ «ЗАЙМЕР» передає ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" права вимоги до боржників, які виникли у ТОВ «ЗАЙМЕР» внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів та які входять до портфеля заборгованості.
Пунктом 7.1 договору факторингу № 01-28/10/2021 визначено, що в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, фактор сплачує клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1444834,08 грн. без ПДВ.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи, що відповідач належним чином умови договору позики за № № 108471 від 26.01.2020 року не виконав щодо суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2000,00 грн. суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу 2000,00 грн. підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частинні стягнення відсотків за користуванням кредитом суд враховує наступне.
Так, у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним.
У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 02.10.2020 року у справі № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Згідно із умовами Кредитного договору за № 108471 від 26.01.2020 року кредит надано у розмірі 2000,00 грн, на 30 днів тобто до 24.02.2020, під 2 % (процентів) на добу.
Таким чином заборгованість за відсотками становить (1500,00 гривень х 2 % х 30 календарних днів) 1200,00 грн.
Позовні вимоги в частинні стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом за період поза датою повернення кредитних коштів 24.02.2020 року, що погоджена сторонами при укладанні Кредитного договору за № 108471 від 26.01.2020 року задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Отже підстав для стягнення відсотків, нарахованих в розмірі встановленому тарифами та умовами обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів не вбачається, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами понад 30 днів.
Ураховуючи наведене, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредит (основний борг) за Кредитним договором № 108471 у розмірі 2000,00 грн, та проценти за користуванням позики у розмірі 1200,00 грн., загальний розмір 3200 грн.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 750 грн. 94 коп.
Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч.1,2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат встановлено, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката, які включають послуги: складання та подання до суду позовної заяви (2,5 год. - 5000 грн) та інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів зводяться до єдиної дії - підготовка та подання позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.
Така послуга, як зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання спору (1 год 2000 грн) за своєю суттю є послугою організаційного характеру. Немає також підтвердження, що клієнту разом з тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.
Суд розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не тільки доведений, а й документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
За таких обставин, Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 500 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення із ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесених у даній справі витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 3000,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язанні із розглядом справи у разі часткового задоволення позову- на обидві сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати понесені на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 930 грн.
Керуючись ст.ст.2,12,13,76,81,141,247,258,259,263-265,280-289 ЦПК України, ст.ст. 512, 516, 526, 627, 629, 1048, 1049,1050,1054 ЦК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Найменування та ім`я сторін, їх місце знаходження та проживання:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ»,, м. Київ, вул. Кирилівська, 82 офіс, 7.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Суддя: