УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року

м. Київ

справа № 367/6945/23

провадження № 61-5085ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васюк Микола Миколайович, на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 липня 2024 року у складі судді Третяк Я. М. та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у складі колегії суддів: Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., за заявою

ОСОБА_2 про забезпечення позову,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ майна подружжя,

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності,

постановив ухвалу про наступне:

1. 27 червня 2024 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- автомобіль марки «RENAULT TRAFIC», VIN НОМЕР_1 , 2011 року випуску, об?єм двигуна 1995 см 3, що належить ОСОБА_1 (далі- відповідач) та заборонити йому вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані з розпорядженням указаним автомобілем;

- автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS», VIN НОМЕР_2 , 2004 року випуску, об?єм двигуна 1995 см 3, що належить відповідачу, та заборонити йому вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані з розпорядженням вказаним автомобілем;

- земельну ділянку загальною площею 0,0608 га, кадастровий номер :01:011:0013, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої: для ведення особистого селянського господарства та належить відповідачу, та заборонити йому вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані з розпорядженням вказаною земельною ділянкою;

- земельну ділянку загальною площею 0,075 га, кадастровий номер :01:011:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить відповідачу, та заборонити йому вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані із розпорядженням вказаною земельною ділянкою;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 58,1 м 2, житловою площею 39,2 м 2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок - (Літ. «А»); сарай - (Літ. «Б»); сарай - (Літ. «В»); навіс - (Літ. «Е»); колодязь - № 1; огорожа - № 2,4), що належить відповідачу, та заборонити йому вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані з розпорядженням вказаним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами;

- земельну ділянку загальною площею 0,11 га, кадастровий номер :01:007:0306, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить відповідачу, та заборонити йому вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані з розпорядженням вказаною земельною ділянкою;

- житловий будинок загальною площею: 250,1 м 2, житловою площею:

66,9 м 2, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належить відповідачу, та заборонити йому вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані із розпорядженням вказаним житловим будинком;

- нежитлове приміщення № 1014 загальною площею 40,9 м 2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , що належить відповідачу, та заборонити йому вчиняти будь-які правочини та дії, пов?язані із розпорядженням вказаним нежитловим приміщенням;

- майнові права на нежитлове приміщення № 1005 (цоколь) загальною площею 48.6 м2, що розташоване за будівельною адресою: АДРЕСА_3 (після присвоєння адреси: АДРЕСА_3 ), що належать відповідачу, та заборонити йому вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані з розпорядженням правами на вказане нежитлове приміщення;

- майнові права на нежитлове приміщення № 1006 (цоколь) загальною площею 42.5 м2, що розташоване за будівельною адресою: АДРЕСА_3 (після присвоєння адреси: АДРЕСА_3 ), що належать відповідачу, та заборонити йому вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані із розпорядженням правами на вказане нежитлове приміщення.

2. В обґрунтування заяви позивач вказувала, що відповідач є власником ряду об`єктів нерухомого майна, що є предметом спору у вказаній справі, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 червня 2024 року за № 384014609. Вказує, що відповідач намагається спростувати факт належності майна, що було придбане подружжям в період їх перебування у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 2020 року по 10 серпня 2022 року, до спільної сумісної власності подружжя, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,11 га та житлового будинку загальною площею 250,1 м2, житловою площею 66,9 м 2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що відповідач наполягає на тому, що вказане вище нерухоме майно (земельна ділянка та житловий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ) належить йому на праві особистої приватної власності як таке, що хоча й було набуто в період зареєстрованого шлюбу між ним та позивачем, але за кошти, що належали йому особисто.

3. Крім того, позивач зазначає, що не виключена можливість фіктивного продажу відповідачем майна, набутого подружжям до офіційної реєстрації між ними шлюбу та зареєстрованого на ім`я ОСОБА_1 , що є предметом спору у даній справі, з метою отримання ним коштів для погашення його неіснуючих боргів.

4. Окрім того, предметом спору у цій справі є також майнові права на нежитлові приміщення № 1005 (цоколь) загальною площею 48, 6 м 2 та

№ 1006 (цоколь) загальною площею 42,5 м 2, що розташовані за будівельною адресою: АДРЕСА_3 (після присвоєння адреси: АДРЕСА_3 ), щодо яких відповідач може вчинити дії, пов`язані з передачею (відчуженням) прав на них.

5. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 02 липня

2024 року, залишеною без змін Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року,заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на вищевказане майно відповідача.

6. Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, не порушує прав власника на користування майном, у той час як відчуження такого майна в подальшому може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

7. 21 квітня 2025 року представник відповідача - адвокат Васюк М. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

8. Касаційну скаргу мотивував тим, що обґрунтування заяви про забезпечення позову не має об`єктивного характеру, а базується лише на суб`єктивних припущеннях ОСОБА_2 , що не підкріплено жодними достатніми доказами, а відтак підстав для забезпечення позову у судів попередніх інстанцій не було.

9. Верховний Суд робить висновки, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі частин четвертої та шостої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).

10. Вказаними нормами ЦПК (див. пункт 9) передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

11. Мотивами, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, є наступне.

12. За правилами статті 149 ЦПК суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

13. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

14. У статті 150 ЦПК визначено перелік видів забезпечення позову.

15. Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

16. Згідно зі статтею 151 ЦПК у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

17. За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

18. Разом з тим, забезпечення позову в справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

20. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

21. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та

від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

22. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

23. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

24. У вказаній справі предметом спору є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на вищевказане майно та поділ цього майна подружжя.

25. З оскаржуваних судових рішень вбачається, що заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач вважає спірне майно спільною сумісною власністю подружжя, а, дізнавшись про існування позову щодо поділу майна, відповідач може мати намір без згоди позивача здійснити відчуження спірного майна на користь третіх осіб. У поданій заяві чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.

26. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у цій справі, яка зокрема стосується поділу майна, накладення арешту на майно, яке є предметом спору, має на меті, зокрема, запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

27. Безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або відчуження спірного майна іншій особі, яка не бере участь у даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

28. Спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, є співмірним із позовними вимогами. Тому у суду першої інстанції не було правових підстав відмовляти у задоволенні заяви про забезпечення позову.

29. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, правильно виходили із того, що невжиття заходів забезпечення можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення, вид забезпечення позову станом на розгляд заяви позивача був співмірним з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить позивач, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

30. Доводи, наведені представником відповідача у касаційній скарзі, зводяться до його незгоди з висновками судів попередніх інстанцій та оцінкою доказів, на законність та обґрунтованість судових рішення не впливають.

31. З огляду на наведене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника відповідача на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року слід відмовити, оскільки скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у скарзі доводи висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 258-261, 394 ЦПК, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васюк Микола Миколайович, на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у справі № 367/6945/23.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: П. І. Пархоменко

Д. А. Гудима

Є. В. Краснощоков