ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2136/24

Провадження № 22-ц/820/1100/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 682/2136/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року ( в складі судді Маршал І.М. ) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 54 223 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалася, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . 10 червня 2024 року внаслідок виходу з ладу через некоректне з`єднання сифону у ванній кімнаті на трубопроводі водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить відповідачу, відбулось залиття належної їй квартири, чим було пошкоджено її майно. 14 червня 2024 року у зв`язку із подією залиття квартири вона звернулась до КП "Славутське ЖКО", представниками якого було складено акт про залиття. Відповідач на неодноразові звернення позивачки відмовляється узгодити вартість завданої ним шкоди та відшкодувати дану шкоду. З огляду на вказані обставини, позивачка просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 54223 грн матеріальної шкоди, 10000 грн витрат на проведення експертизи, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211, 20 грн та 10800 грн витрат на правову допомогу.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Вказує, що судом не було прийнято до уваги пояснення його представника, про те, що ні 10 червня 2024 року, ні 14 червня 2024 року до нього в квартиру не приходили працівники КП «Славутське ЖКО». Ніхто не обстежував інженерні мережі водопостачання та водовідведення та не повідомляв про складення акту про залиття квартири від 14 червня 2024 року, вказані обставини міг би підтвердити свідок ОСОБА_3 , який є слюсарем, проте суд відмовив у задоволенні клопотання про його допит. Таким чином, акт про залиття квартири був складений без його присутності, тобто з порушенням вимог Правил утримання жилих будинків та прибуткових територій, затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. Крім того, вказаний акт не відповідає вимогам Правил в частині встановлення характеру залиття та його причин, встановлення вини власника та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та залиттям квартири, тому він не може бути належним та допустимим доказом у справі, в тому числі і на підтвердження його вини у заподіянні шкоди позивачки.

Тому ОСОБА_1 просить скасувати рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, вказує що рішення суду є законним та обґрунтованим, а висновки суду відповідають дійсним обставинам справ. Так, в ході розгляду справи було встановлено, що 10 червня 2024 року відбулося залиття належної їй квартири, через несправність трубопроводу у квартирі відповідача, яка розташована поверхом вище. Оскільки витік води відбувся у квартирі, яка належить ОСОБА_1 , відтак саме він має нести відповідальність за спричинену шкоду. Факт заподіяння шкоди та її розмір підтверджується наявними у справі доказами, які відповідачем не спростовані в ході розгляду справи. Твердження апелянта, що в його квартиру не заходили працівники КП «Славутське ЖКО», не відповідають дійсності та спростовуються показами свідків, які були допитані в судовому засіданні, також свідки підтвердили, що слюсар ОСОБА_4 потрапив одним з перших до квартири відповідача, де здійснив обстеження інженерних мереж водопостачання та водовідведення та встановив причину витоку води, але ОСОБА_1 відмовився від допомоги у виправленні поломки і сказав, що все полагодить сам. В подальшому, вже нікого до квартири відповідач не впускав та вселяко ухилявся від підписання акту про залиття квартири.

Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно Договору дарування квартири від 28 листопада 2000 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , поверхом вище.

10 червня 2024 року водою з квартири АДРЕСА_3 сталося залиття квартири ОСОБА_2 , внаслідок чого житлове приміщення позивача зазнало ушкоджень у вигляді замокання стін, стелі, дверного полотна дверей ванної кімнати.

Відповідно до Акту про залиття, складеного 14.06.2024 року членами комісії КП «Славутське ЖКО», затоплення квартири АДРЕСА_4 сталося з вини мешканців квартири АДРЕСА_2 . Причиною затоплення є некоректне з`єднання сифону під ваною, що спровокувало виштовхування різьбового з`єднання під напором води.

Вказаний акт підписано і складено комісією у складі: начальника дільниці ОСОБА_5 , начальника дільниці ОСОБА_6 та слюсаря-сантехніка ОСОБА_3 .

З актом ознайомлені мешканці квартир, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до Висновку № 240722/4_ЮШ від 29.07.2024 року судової будівельно-технічної експертизи, розмір завданої матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_1 внаслідок залиття становить: 54 223 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, показами свідків.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями статті 319 ЦК України (ч. ч. 1, 2, 4, 5) передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності є абсолютним правом, яке здійснюється власником на свій розсуд незалежно від волі інших осіб. Одночасно на власника покладаються певні зобов`язання, зокрема витрати, пов`язані з майном, тягар його утримання та охорони. Також власник несе ризик випадкового знищення та пошкодження майна, він не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та інтересам громадян, інтересам суспільства.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За правилами статті 1166 Цивільного кодексу України, що регламентує загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із положень п. п. 7, 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45), слідує, що власник квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

За правилами статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

За змістом норми статті 1166 ЦК України юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка заподіювача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина заподіювача шкоди.

У правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, факт залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , сталось внаслідок некоректного з`єднання сифону під ваною, що спровокувало виштовхування різьбового з`єднання під напором води в квартирі АДРЕСА_2 , за цією ж адресою поверхом вище, що підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема актом про залиття від 14 червня 2024 року, показами свідків, розмір заподіяної шкоди власнику квартиру підтверджено висновком експерта № 240722/4_ЮШ судової будівельно-технічної експертизи,

Таким чином, оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що залиття квартири позивача сталося через витік води у квартирі відповідача поверхом вище, та внаслідок цих подій позивачу завдано майнової шкоди.

Посилання в апеляційний скарзі на неналежність доказу, а саме Акту про залиття у зв`язку з тим, що ніхто не обстежував інженерні мережі водопостачання та водовідведення та не повідомляв апелянта про складання акту про залиття квартири, спростовуються допитаними в ході розгляду справи свідками, тому апеляційний суд їх відхиляє.

Вказаний акт в сукупності з показами свідків, фото квартири та іншими доказами є належним та допустимим доказом у справі.

Відповідно до висновку експерта № 240722/4_ЮШ, експертом на підставі натурального огляду та наявного акту про затоплення було встановлено, що в частині приміщень квартири наявні сліди затоплення, а саме в приміщенні № 3 (кухня), приміщення № 4 ( ванна кімната) та приміщення № 5 (житлова кімната). Внаслідок затікання підвісна стеля, що виконана з гіпсокартону пошкоджена, наявний набряк та відпадання шарів шпаклівки, здуття поверхні стін декоративної штукатурки, набряк та здуття обшивки стін гіпсокартонними листами, жовті плями на стелі та стінах, відставання шпалер від поверхні стелі, здуття обшивки стін та стель гіпсокартоних листів, набухання дверного полотна дверей ванної кімнати, у зв`язку з отриманими пошкодженнями приміщень квартири ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду.

Отже, місця найбільшого припливу рідини знаходяться у верхній частині квартири, стеля та стіни, що свідчить що пошкодження приміщень квартири позивачки виникло внаслідок дії рідини (затоплення), яка проникла зверху крізь конструкції стін та перекриття з верхнього поверху.

Вказані обставини свідчать, про причинно-наслідковий зв`язок між затопленням квартири АДРЕСА_4 та витоком води з квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться над квартирою АДРЕСА_4 і є очевидним, про що і вказано в Акті про залиття, аварію, що трапилася в системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 14 червня 2024 року.

Відтак відповідач не спростував відсутність своєї вини у затоплення квартири позивачки, внаслідок чого було пошкоджено її майно.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування завданої їй матеріальної шкоди у розмірі 54 223 грн, суд першої інстанції прийшов до цілком законного висновку, про наявність протиправної поведінки з боку відповідача, встановивши розмір спричинених збитків та причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника, збитками і його виною, стягнув розмір спричиненої шкоди з відповідача.

Решта доводів апеляційної скарги є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та їх спростував, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з яким у повній мірі погоджується колегія суддів.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 травня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук Т.В. Спірідонова