Справа № 191/3997/19
Провадження № 2/191/208/21
У Х В А Л А

іменем України

12 травня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Порошиної О.О.,

за участю секретаря Куцевол Ю.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовомАкціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з карткового рахунку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості з карткового рахунку.

Як вбачається зі Свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_1 від 26.10.2018 року відповідач змінила ім`я - з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ». Згідно свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_2 від 19.02.2021 року відповідач змінила по-батькові - з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». Відповідно до копії Свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_3 від 14.03.2023 року відповідач змінила прізвище - з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

В підготовчі судові засідання представник позивача не з`являється з невідомої суду причини, хоча про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Представник відповідача, адвокат Наконечна Т.М., до початку судового засідання надала заяву в якій заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, у зв`язку з тим, що позивач не з`являється в судові засідання, просить позовну заяву залишити без розгляду.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

В порушення вимог ч.3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач вдруге поспіль не з`явився до суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Калашников проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Вищевказані норми процесуального права мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки, оскільки неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення спору у такому випадку було б порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати права і виконувати процесуальні обов`язки.

В порушення зазначеної норми процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи для сприяння здійсненню позивачем своїх прав, позивач не виконав покладені на нього процесуальні обов`язки та двічі поспіль у судове засідання не з`явився.

Зазначені обставини свідчать про те, що неявки позивача у підготовчі судові засідання є наміром затягнути розгляд справи по суті, яке в свою чергу суперечить вимогам ст. 210 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд справи судом упродовж розумного строку.

У зв`язку з вищевказаним, суд вбачає законні підстави для залишення заяви без розгляду.

Залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до ст. 257 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, а відповідно і не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду із позовом.

Керуючись ч. 3 ст. 131, ст.200, ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з карткового рахунку залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. О. Порошина