Справа № 462/4634/24 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д. О.
Провадження № 22-ц/811/22/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 грудня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 грудня 2024 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання батьківства та стягнення аліментів до припинення перебування ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до виконання завдань у зоні бойових дій. В оскаржуваній ухвалі не встановлено у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи у період знаходження відповідача на військовій службі. Відповідач, зазначивши в клопотанні про зупинення провадження у справі, що необхідність такого зупинення виникла у зв`язку з його бажанням реалізувати своє право взяти участь в судовому засіданні, досліджувати та надавати докази, сформувати та висловити свою правову позицію щодо даного спору, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву або правом заявити клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення прав не тільки позивача, але й дитини, що потребує лікування та обстеження, в інтересах якої вона звернулася з позовними вимогами. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває у складі Збройних Сил України, що унеможливлює продовження розгляду справи, враховуючи необхідність проведення судово-генетичної експертизи, оскільки предметом позову є визнання батьківства, відтак наявні підстави для зупинення провадження у справі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, що перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Норми цивільного процесуального законодавства розрізняють обов`язкову та факультативну підставу для зупинення провадження у справі.

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 16 листопада 2022 року у справі № 753/3880/20, від 21 грудня 2022 року у справі № 456/2541/19, від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 та від 04 липня 2023 року у справі № 359/7297/22, від 05 червня 2024 року в справі №317/3364/24, від 17 липня 2024 року в справі №439/1518/23 та від 19 грудня 2024 року в справі №484/40/21.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, в тому числі і на час постановлення оскаржуваної ухвали суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військове формування створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 17 липня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 19 серпня 2024 року.

13 серпня 2024 року ОСОБА_3 подав клопотання про зупинення провадження у справі до припинення перебування його у складі Збройних Сил України.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 серпня 2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі відмовлено.

У вересні 2024 року ОСОБА_3 подав клопотання про зупинення провадження у справі, мотивуючи його тим, що з 18 травня 2024 року перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації та перебуває в окремій бригаді ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_1 .

На підтвердження наявності підстав для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України відповідач надав копію військового квитка серія НОМЕР_2 від 17 травня 2024 року та довідку від 13 серпня 2024 року № 1919, видану військовою частиною НОМЕР_1 .

Військовим квитком серія НОМЕР_2 від 17 травня 2024 року підтверджується проходження відповідачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

При цьому, військовий квиток не свідчить про те, що відповідач внаслідок призову по мобілізації перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених військових формувань, що переведені на воєнний стан та що він безпосередньо залучений до участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що позбавляє його можливості реалізувати свої процесуальні права.

Отже, військовий квиток не є доказом, який підтверджує наявність підстав для зупинення провадження у справі, що передбачені п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Згідно з довідкою від 13 серпня 2024 року № 1919, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Аналізуючи зміст довідки від 13 серпня 2024 року № 1919, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , колегія суддів звертає увагу на те, що вищезазначена довідка підтверджує лише факт перебування ОСОБА_3 на військовій службі у військовій частині станом на дату її видачі, однак не містить інформації, що військова частина НОМЕР_1 переведена на воєнний стан або залучена до проведення антитерористичної операції.

Заявляючи клопотання про зупинення провадження у справі, відповідач як на підставу для зупинення провадження, покликається на перебування на військовій службі в складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

На підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, якщо сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Тобто, підставою для зупинення провадження у справі є перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст.12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

На думку колегії суддів, ОСОБА_3 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження проходження ним військової служби у військовій частині, що переведена на воєнний стан або залучена до проведення антитерористичної операції, на час звернення до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, а матеріали справи таких доказів не містять.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що довідка від 13 серпня 2024 року № 1919, не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, оскільки у ній відсутня інформація про те, що військова частина НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_3 проходив військову службу на час звернення з клопотанням про зупинення провадження у справі, переведена на воєнний стан або залучена до проведення антитерористичної операції, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про зупинення провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частиною 1 статті 251 ЦПК України.

Висновок суду першої інстанції щодо неможливості продовження розгляду справи на час перебування відповідача у складі Збройних Сил України у зв`язку з необхідністю в подальшому проведення судово-генетичної експертизи для встановлення батьківства, є передчасним, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що у зв`язку з проходженням військової служби у складі Збройних Сил України ОСОБА_3 не зможе з`явитися до експертної установи для відібрання зразків біологічного матеріалу, необхідного для проведення судово-генетичної експертизи у випадку призначення такої.

Крім того, Законом України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» № 2391-IX від 06 листопада 2022 року, введеним в дію з 06 лютого 2023 року, передбачено, що у разі введення воєнного стану відбір біологічного матеріалу у військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, а також членів добровольчих формувань територіальних громад, здійснюється в обов`язковому порядку, що свідчить про наявність можливості провести судово-медичну експертизу спірного батьківства методом молекулярно-генетичного аналізу геномної ДНК людини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 грудня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 14.05.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк