Справа №155/196/25
Провадження №2/155/227/25
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2025 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Санакоєва Д.Т., при секретарі судових засідань Федонюк О.М., розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мар`янівської селищної ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2025 року позивач звернувся з позовом до суду в кому просить встановити факт проживання та прийняття спадщини ОСОБА_1 до дня смерті з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами у АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:001:0448, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Свій позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_3 , після смерті якого спадкоємцями є позивач та її рідний брат - ОСОБА_2 . Матір - дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . До складу спадкового майна після смерті батька входить вищевказана майно. ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 шляхом спільної реєстрації місця проживання за однією адресою на день його смерті. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті брат важко хворів, йому була встановлена група інвалідності з дитинства І-А, у зв`язку з чим він потребував постійного стороннього догляду. Позивач зазначає, що після смерті батьків проживали разом у АДРЕСА_2 та постійно за ним доглядала, а тому вважає, що прийняла спадщину після смерті брата шляхом постійного спільного проживання з ним на момент смерті.

Ухвалою від 29 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання позивача та витребувано докази.

Ухвалою від 26 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, проте її представник адвокат Сидун О.О. подав письмову заяву в якій просить справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності та не заперечує щодо задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази наявні у ній, приходжу до наступного висновку.

Враховуючи ч.3 ст.211 ЦПК України оскільки всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Із роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму ВСК України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , видане 29 березня 2023 року Горохівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.9).

Документами про родинні відносини підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є сестрою спадкодавця ОСОБА_2 (а.с. 11, 12, 60, 61).

Згідно довідки до атка огляду МСЕК серії ВЛН №0096628 ОСОБА_2 встановлено І-А групу інвалідності з дитинства, довічно та потребує постійного стороннього догляду (а.с.14).

Відповідно довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Відродження 26-Б» ОСОБА_2 уродженець смт. Мар`янівка, Горохівського району ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав за адресою АДРЕСА_2 із 17.03.2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 де і помер. Догляд здійснювала сестра, яка проживає за даною адресою, ОСОБА_1 , 1963 року народження (а.с.15).

Інформацією наданою КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» від 09.10.2024 рок за №2520/28-24 відповідно до записів в медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_2 був оглянутий сімейним лікарем за місцем свого проживання 16.01.2023 року, 20.01.2023 року, 30.01.2023 року. Зі слів сімейного лікаря виклик здійснювала сестра ОСОБА_1 , яка була присутня при огляді (а.с.16).

Виходячи з наведеного, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 був інвалідом І-А групи, потребував постійного стороннього догляду, який здійснювався ОСОБА_1 за місце її проживання, що підтверджується відповідними належними та допустимими доказами, суд вважає доведеними факти проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно прийняття нею спадщини після його смерті у розумінні ст.1268 ЦК України.

Окрім того, відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з статтею 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , видане 19 березня 2021 року виконавчим комітетом Мар`янівської селищної ради Горохівського району Волинської області (а.с.8).

Документами про родинні відносини підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця ОСОБА_3 (а.с. 11).

Згідно довідки виконавчого комітету Мар`янівської селищної ради №094 від 19.04.2024 року згідно запису в будинковій книзі №7 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що значиться в АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_3 . Спадкоємцями за законом є дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 . Заповіт від ОСОБА_3 в селищній раді не посвідчувався. Син ОСОБА_2 проживав за даною адресою (а.с.17).

Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Мар`янівської селищної Ради народних депутатів Грохівського району Волинської області від 27 грудня 1993 року №38 ОСОБА_3 було вирішено передати у приватну власність безоплатно земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.24).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-025 від 13.01.2025 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0448, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 не зареєстроване (а.с.25-30).

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яку прийняв його син ОСОБА_2 шляхом спільного проживання, що підтверджується дослідженою судом довідкою (а.с.17).

Із відповіді приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу від 12 травня 2025 року №84/02-14 встановлено, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилася.

Постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу від 17.09.2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв`язку із тим, що позивач пропустив строк прийняття спадщини та не подав правовстановлюючих документів (а.с.31).

Із копії спадкової справи заведеної по смерті ОСОБА_2 інших спадкоємців окрім позивача не встановлено (а.с.50).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, що передбачено.

Також згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч вказаним вище вимогам, позивачем не надано належних доказів та не заявлено жодних клопотань про витребування таких доказів, які б дали змогу суду встановити набуття права власності спадкодавцем ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, після смерті його батька ОСОБА_3 , який також свого часу не оформив право власності на цю земельну ділянку, а тому вимога позивача про визнання права власності на майно яке не належало спадкодавцю є безпідставною.

За принципи спадкування спадкоємець не може успадкувати майно або право, яке спадкодавець не мав на момент своєї смерті. Спадкоємець успадковує тільки те майно і права, які належали спадкодавцеві у момент смерті.

Позивач усвідомлювала чи повинна усвідомлювати, що вона була учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги спадкування, знаючи про хворобу брата ОСОБА_2 , не вжила відповідних заходів та не вчинила жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини ОСОБА_3 .

Суд вважає, що належним способом захисту невизнаного права позивача в даному випадку є звернення до суду з вимогою про визнання права на завершення приватизації спірної земельної ділянки.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилаються, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовну заяву ОСОБА_1 слід задовольнити частково, у зв`язку відсутністю належних та допустимих доказів та із обранням неналежного способу захисту невизнаного права.

Керуючись ст.12, 13, 76-80, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.15, 392, 1216,1217, 1218, 1222, 1258, 1261, ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Мар`янівської селищної ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 шляхом спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент його смерті.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 21.05.2025 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Д.Т.Санакоєв