Справа № 522/8955/22
Провадження № 2/522/1197/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

сторони в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

18.07.2022 ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 19.06.2004 ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2019 у справі № 522/3215/19.

За час перебування у шлюбі подружжям було набуто нерухоме майно, яке позивач просить суд поділити шляхом визнання за нею права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох кімнат, житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 89,2 кв.м., та на нежитлове приміщення підвалу розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,5 кв.м., стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9 968,00 грн вартості спільно нажитого майна.

Позивач зазначає, що кошти на придбання квартири складались з 45 000,00 дол. США отриманих у кредит та 55 000,00 дол. США її дошлюбних заощаджень, отже її частка на придбання квартири складає 55 %, пізніше у зв`язку з непогашенням відповідачем кредитних зобов`язань нею було сплачено 12 000,00 дол. США, отриманих нею страхових виплат, отже її частка зросла до 67 %, та враховуючи виплату за час шлюбу 25 625 дол. США кредитних коштів, з яких складає 9 687,50 дол. США, її частка зросла до 77 %.

Вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на час поділу згідно висновку про ринкову вартість об`єкту складає 1 495 260,00 грн. Відповідно 77 % квартири придбано за власні кошти ОСОБА_1 та поділу підлягає 23 % вартості квартири, що у гривневому еквіваленті складає 343 909,80 грн її ринкової вартості. Враховуючи, що сума 343 909,80 грн була сплачена із спільних коштів подружжя, то частки кожного у спільній власності складає 171 954,90 грн.

Вартість нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на час поділу, згідно висновку про ринкову вартість об`єкту складає 209 050 грн, отже частки, що належить ОСОБА_1 складає 104 525,00 грн.

Стосовно поділу іншої нерухомості нежитлових приміщень площею 100,4 кв.м. та площею 408,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , то вони були відчужені відповідачем ОСОБА_2 під час шлюбу, на відчуження яких позивачкою було надано нотаріально засвідчену згоду. Однак обумовлені договори не відбулись через відмову покупця і питання продажу нерухомих об`єктів по АДРЕСА_3 взагалі відпало.

Згодом, під час окремого проживання ОСОБА_2 маючи письмову згоду ОСОБА_1 на продаж майна, уклав договори про відчуження нежитлових приміщень та виручені кошти присвоїв. За викладених обставин, відповідач винен ОСОБА_1 частки вартості продажу з кожного нежитлового приміщення: 32 675,50 грн за нежитлове приміщення горища, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 408,8 кв.м. та 40 125,00 грн за нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 100,4 кв.м., що разом становить 72 800,50 грн.

Тому, враховуючи, що вартість частки квартири та підвального приміщення по АДРЕСА_2 , що належить відповідачу складає 171 954,90 грн + 104 525,00 (вартість частки підвального приміщення АДРЕСА_2 ) = 276 479,00 грн (належить відповідачу). Вартість часток в двох нежитлових приміщеннях по АДРЕСА_3 , що належить позивачу 266 511,38 грн. 276 479,00 грн - 266 511,38 грн = 9 968,00 грн. Отже відповідачу підлягає виплаті сума у розмірі 9 968,00 грн.

20.07.2022 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

22.07.2022 від позивача надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору.

01.08.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

08.09.2022 від представника позивача надійшла заява про виклик свідків, яку ухвалою суду від 16.03.2023 задоволено.

08.09.2022 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів, а саме: звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об`єкта квартири АДРЕСА_4 ; звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об`єкта підвального приміщення, розташованого в буд. АДРЕСА_2 ; копії консультаційного висновку № 07/01-01 від 07.03.2022 з ймовірної оцінки ринкової вартості станом на 05.11.2023; копії свідоцтва про шлюб; копії довідки ДНАП ОМР № Г7-115159-ф/л від 29.07.2022; копії довідки ДНАП ОМР № Г7-115182-ф/л від 29.07.2022; копії довідки ДНАП ОМР № Г7-115179-ф/л від 29.07.2022; копії довідки КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 03.02.2014 про не проживання ОСОБА_2 ; копії акту від 28.07.2022 про не проживання відповідача ОСОБА_2 ; копії договору від 27.10.2001 продажу ОСОБА_1 права на частку магазина «Флора» (Кіпр) Марії Понадополос; копії розписок від 30.12.2001 займу у ОСОБА_1 коштів ОСОБА_3 ; копії договору від 26.07.2005 про передачу ОСОБА_1 коштів відповідачу ОСОБА_2 ; копії заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2017 у справі 522/22255/16-ц; копії страхового поліса на ОСОБА_1 ; копії чеку від 01.03.1999 зарахування коштів на страховий рахунок ОСОБА_1 ; копії заяви від 13.11.2013 ОСОБА_1 про виконання страховиком зобов`язань за договором від 22.05.2001; копії квитанцій по страхових виплатах від 03.03.2001, 07.06.2001; копії розписки від березня 2013 року ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_1 грошей на погашення кредиту.

10.10.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що відповідач з позовною заявою не згоден, оскільки між ним та позивачем шлюбні (сімейні) відносини припинились лише в 2019 році, з моменту розірвання шлюбу заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси 18.07.2019.

Щодо тверджень позивача про несплату відповідачем аліментів на дітей, зауважує, що позивачка не зверталась до нього з позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей та з вимогою про встановлення фактичного проживання дітей з матір`ю. Крім того, з виписок з АТ КБ «Приват Банк» вбачається, що відповідачем з 2019 року сплачуються кошти на особисті рахунки дітей. Більш того, згідно виписки з АТ КБ «Приват Банк» саме ОСОБА_2 сплачує за спожиті комунальні послуги по спірній квартирі. Щодо посилання позивача на продаж двох нежитлових приміщень, зазначає, що у разі незгоди на продаж чинним законодавством України передбачено звернення з відповідним позовом до суду щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним. Але позивач своїм правом не скористався.

Стосовно тверджень позивача, що гроші на купівлю спірної квартири та погашення кредитної заборгованості за кредитним договором надавались ОСОБА_1 зазначає, що 45 000,00 доларів США було взято відповідачем в кредит в АКБ «Райффайзенбанк України» на придбання спірної квартири та 55 000,00 доларів США були у його приватній власності, тому вклад позивачки в купівлю спірної квартири має оцінюватись у 22 500,00 дол. США (оскільки кредит є сумісною власністю подружжя).

Договір від 26.07.2005, згідно якого ОСОБА_1 нібито передала ОСОБА_2 55 000,00 дол. США для купівлі спільної квартири, а ОСОБА_2 зобов`язався в подальшому після остаточного погашення кредиту оформити її на позивачку, відповідач вважає неналежним доказом, оскільки з його змісту неможливо встановити його правову природу, а також враховуючи погашення заборгованості ще в травні 2019 року, не зрозуміло чому позивачка не зверталась до суду з вимогою до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії переоформити квартиру.

Щодо угоди від 27.10.2001 за якою ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 права на частину магазину в розмірі 53 000 фунтів, зауважує, що дана угода підлягала нотаріальному посвідченню. Окрім цього, в угоді не містяться дані, які б могли ідентифікувати сторін угоди (паспортні дані, ідентифікаційний код, тощо), відсутні підписи сторін. А також згідно цієї угоди не вбачається, що саме ОСОБА_1 належить на праві власності частина магазину. Вважає угоду від 27.10.2001 не належним, не допустимим, не достовірним та не обґрунтованим доказом у справі.

Стосовно розписки від 30.12.2001 ОСОБА_3 про взять в борг у ОСОБА_1 50 000,00 дол. США та повернення грошових зобов`язань вже на суму 55 000,00 дол. США, вказує, що в розписці не можливо ідентифікувати позичальника та позикодавця (відсутні паспортні дані, ідентифікаційний код), відсутні підписи сторін. На підставі вищевикладеного вважає, що зазначена боргова розписка має ознаки фальсифікації та є не належним, не допустимим, не обґрунтованим доказом у справі.

Щодо 13 000,00 дол. США, які нібито були власними коштами позивача та були передані відповідачу, зазначає, що згідно документу від березня 2013 року, ОСОБА_1 нібито передала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 13 000,00 доларів США, однак в документі не містяться дані, які б могли ідентифікувати сторін (паспортні дані, ідентифікаційний код), відсутні підписи сторін, а тому даний документ від березня 2013 року є сфальсифікованим.

У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Поділити майно, а саме квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 89,2 кв.м., шляхом визнання ідеальних часток: частки за ОСОБА_2 , частки за ОСОБА_1 без його реального поділу; поділити нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 56,5 кв.м. по АДРЕСА_2 шляхом визнання ідеальних часток частки за ОСОБА_2 , частки за ОСОБА_1 без його реального поділу.

10.11.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона підтримує свої позовні вимоги.

10.11.2022 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 16.03.2023 задоволено.

07.12.2022 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначає, що відчужені за час перебування у шлюбі два нежитлових приміщення не підлягають поділу в межах даної справи, оскільки позивачка надавала нотаріальну згоду на їх відчуження, а грошові кошти з їх продажу були витрачені на потреби сім`ї.

01.02.2023 від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів.

16.03.2023 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання уточненої позовної заяви, у якій вона просить суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за нею право приватної власності на наступне майно:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох кімнат, житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 89,2 кв.м.;

- нежитлове приміщення підвалу розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 175 179,75 грн вартості спільно нажитого майна (оскільки вартість часток в двох нежитлових приміщеннях по АДРЕСА_3 що належить позивачу складає 72 800,50 грн; вартість часток квартири та підвального приміщення по АДРЕСА_2 , що належить відповідачу складає 143 455,25 грн + 104 525 (вартість частки підвального приміщення по АДРЕСА_2 ) = 247 980,25 грн (належить відповідачу) 247 980,25 грн 72 800,50 грн = 175 179,75 грн).

16.03.2023 від представника позивача надійшла заява про виклик свідків, яку ухвалою суду від 16.03.2023 задоволено.

20.04.2023 на виконання ухвали суду від 16.03.2023 від Головного управління ДПС в Одеські області надійшла відповідь, згідно якої ОСОБА_2 з 09.03.2006 зареєстровано у якості ФОП з додатками (відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми та джерела виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 ).

24.04.2023 на виконання ухвали суду від 16.03.2023 від ТОВ «Виробнича компанія «ПЛАЗМА» надійшла довідка про доходи ОСОБА_2 за період з 01.07.2003 по 03.01.2017.

07.07.2023 від представника відповідача надійшла заява про виклик свідків, яка протокольною ухвалою суду від 10.10.2023 задоволена.

10.10.2023 протокольною ухвалою суду повторно витребувано докази у АТ «ОТП Банк».

31.10.2023 на виконання ухвали суду від 16.03.2023 від АТ «ОТП Банк» надійшла відповідь, згідно якої для надання інформації по клієнту потребується більше часу.

07.11.2023 на виконання ухвали суду від 16.03.2023 від АТ «ОТП Банк» надійшла відповідь, згідно якої станом на 27.10.2023 заборгованість клієнта ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-500/047/2005 від 27.07.2005 відсутня.

28.11.2023 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання уточненої позовної заяви, у якій просить суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за нею право приватної власності на наступне майно:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох кімнат, житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 89,2 кв.м.;

- нежитлове приміщення підвалу розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 175 179,75 грн вартості спільно нажитого майна.

Розрахунок проведено наступним чином: 143 455,25 грн вартості квартири по АДРЕСА_2 + 104 525,00 грн вартості нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , 57 = 247 980,25 грн; вартості двох нежитлових приміщень відчужених відповідачем по АДРЕСА_3 становить 72 800,50 грн. Отже, 247 980,25 грн 72 800,50 грн = 175 179,75 грн.

18.01.2024 у судовому засіданні представник позивача просив залишити заяву про збільшення позовних вимог від 16.03.2023 без розгляду, яке протокольною ухвалою суду від 18.01.2024 задоволено.

18.01.2024 ухвалою суду заяву представника позивача від 28.11.2023 про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду.

12.02.2024 від представника відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Просить поділити майно, а саме квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 89,2 кв.м., шляхлм визнання ідеальних часток: частки за ОСОБА_2 , частки за ОСОБА_1 без його реального поділу; поділити нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 56,5 кв.м. по АДРЕСА_2 шляхом визнання ідеальних часток частки за ОСОБА_2 , частки за ОСОБА_1 без його реального поділу.

26.03.2024 від позивача надійшла заява про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

26.03.2024 від представника відповідача надійшла заява про закриття підготовчого провадження та розгляд справи по суті.

26.03.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

24.12.2024 у судовому засіданні здійснено допит свідка ОСОБА_5 , яка зазначила, що вона працювала на заводі, крім того у неї було приватне підприємство та вона продала дві квартири. Вона збирала кошти для сина. Для придбання спірної квартири на АДРЕСА_2 вона надала ОСОБА_2 70 000,00 доларів США. Зазначає, що на придбання квартири ОСОБА_2 взяв кредит, який погасив лише у минулому році. Наразі в спірній квартирі проживає ОСОБА_1

24.12.2024 у судовому засіданні ОСОБА_1 просила залишити без виконання ухвалу суду від 16.03.2023 про виклик свідків, яке протокольною ухвалою суду від 24.12.2024 задоволено.

29.04.2025 у судовому засіданні представник відповідача просив залишити без виконання ухвалу суду від 10.10.2023 стосовно допиту свідка, яке протокольною ухвалою суду від 29.04.2025 задоволено.

Надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 19.06.2004 ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2019 у справі № 522/3215/19.

За час шлюбу подружжям було набуто наступне нерухоме майно:

- квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,2 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.07.2005, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4789, яка зареєстрована за ОСОБА_2

- нежитлове приміщення підвалу розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,5 кв.м., підставою виникнення права власності є рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.12.2007 у справі № 2-7839/07; ухвала Апеляційного суду Одеської області від 06.08.2015, яке зареєстроване за ОСОБА_2 .

Також 05.11.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 100,4 кв.м. та 408,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 за ціною 80 250,00 грн та 63 351,00 грн відповідно. В договорах зазначено, що вказані приміщення належать ОСОБА_2 на праві приватної власності, а відчуження здійснено за письмової згоди дружини продавця ОСОБА_1 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. 14.09.2012 за реєстровим № 1877.

Таким чином, зазначені нежитлові приміщення відчужені відповідачем за час перебування сторін у шлюбі та за наявності нотаріальної згоди позивачки на їх відчуження, а відтак отримані за їх відчуження кошти є такими, що витрачені на потреби сім`ї, а тому поділу під час вирішення даного спору не підлягають.

Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України).

КЦС ВС у постанові від 14.02.2024 у справі 752/18272/18 зазначив, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Тобто ст. 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04. 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

У постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 286/1537/16-ц зазначено, що набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

Верховний Суд у постанові від 09.07.2021 у справі № 161/8116/19 зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037 цс 15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, унаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Зазначена правова позиція наведена у постанові КЦС ВС від 01.07.2020 у справі № 210/6683/14-ц.

У даній справі рівність часток нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,5 кв.м., сторонами не заперечується, отже частки колишнього подружжя є рівними та становлять по у кожного.

Натомість заперечуючи проти рівності часток у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зазначає про те, що кошти на її придбання складались з 45 000,00 дол. США отриманих ОСОБА_2 у кредит та 55 000,00 дол. США її дошлюбних заощаджень, отже її частка на придбання квартири складає 55 %, пізніше у зв`язку з непогашенням відповідачем кредитних зобов`язань нею було сплачено 13 000,00 дол. США, отриманих нею страхових виплат, отже її частка зросла до 68 %, та враховуючи виплату за час шлюбу 25 625 дол. США кредитних коштів, з яких складає 12 812,50 дол. США, її частка зросла до 81 %. Позивачка стверджує, що вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на час поділу згідно висновку про ринкову вартість об`єкту складає 1 495 260,00 грн, відповідно 81 % квартири придбано за власні кошти ОСОБА_1 та поділу підлягає 19 % вартості квартири, що у гривневому еквіваленті складає 286 940,49 грн її ринкової вартості, та враховуючи, що сума 286 940,49 грн була сплачена із спільних коштів подружжя, то частки кожного у спільній власності складає 143 455,25 грн.

На підтвердження своїх доводів позивачкою надано копію кредитного договору № ML-500/047/2005 від 27.07.2005, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 , за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 45 000,00 дол. США з цільовим призначенням для придбання нерухомого майна та строком повернення до 27.07.2020; вимогу приватного виконавця Колечко Д.М. від 11.03.2019 про сплату ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № ML-500/047/2005 від 27.07.2005 у сумі 811 734,65 грн та судових витрат у сумі 12 901,01 грн у зведеному виконавчому провадженні № 58198141 з виконання виконавчих листів Приморського районного суду м. Одеси № 522/22255/16-ц від 20.12.2018; довідки MEDLIFE про виплату ОСОБА_1 3 158,77 дол. США та 13 000,00 дол. США; розписку ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_1 13 000,00 дол. США для погашення кредитної заборгованості за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; заяву ОСОБА_1 про передачу прав на частки магазину ОСОБА_4 за 53 000,00 кіпріотських фунтів від 27.10.2001; розписку ОСОБА_3 про отримання 50 000,00 дол. США від ОСОБА_1 від 30.11.2001 та копію договору від 26.07.2005 за умовами якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 55 000,00 дол. США, які є її особистим накопиченням до укладення шлюбу 19.07.2004, для оплати коштів за договором купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої 100 000,00 дол. США.

Згідно відомостей наданих ГУ ДПС в Одеській області від 13.04.2023 ОСОБА_2 зареєстрований як ФОП з 09.03.2006, його дохід становить: з 09.03.2006 по 31.12.2006 158 486,07 грн; з 01.01.2007 по 31.12.2007 473 165,00 грн; з 01.01.2008 по 31.12.2008 487 560,00 грн; з 01.01.2009 по 31.12.2009 142 451,00 грн; з 01.01.2010 по 31.12.2010 225 178,00 грн; з 01.01.2011 по 31.12.2011 66 700,00 грн; з 01.01.2012 по 31.12.2012 28 924,13 грн; з 01.01.2013 по 31.12.2013 9 910,00 грн; з 01.01.2014 по 31.12.2014 4 000,00 грн; з 01.01.2015 по 31.12.2015 3 000,00 грн; з 01.01.2016 по 31.12.2016 24 147,63 грн; з 01.01.2017 по 31.12.2017 693 095,79 грн; з 01.01.2018 по 31.12.2018 49 991,80 грн; з 01.01.2019 по 31.12.2019 0,00 грн; з 01.01.2020 по 31.12.2020 0,00 грн; з 01.01.2021 по 31.12.2021 86 470,00 грн; з 01.01.2022 по 31.12.2022 111 000,00 грн.

Також згідно відомостей наданих ГУ ДПС в Одеській області за період з 2 кварталу 2003 року по 4 квартал 2007 року ОСОБА_2 отримував дохід в ТОВ ВК «Плазма», ПП «О.С.Т.», його заробітна плата становила від 363,39 грн до 12 477,61 грн, за період з 1 кварталу 2008 року по 4 квартал 2012 року ОСОБА_2 отримував дохід в ТОВ ВК «Плазма», його заробітна плата становила від 1 950,00 грн до 7 500,00 грн, а з 1 кварталу 2013 року по 4 квартал 2017 року ОСОБА_2 отримував дохід в ТОВ ВК «Плазма», МПП «Зенит» та ін., його заробітна плата становила від 4 042,94 грн до 21 637,66 грн.

Згідно довідки ТОВ ВК «Плазма» від 19.04.2023 № 19/04 дохід ОСОБА_2 за період з 01.07.2023 по 03.01.2017 включаючи всі виплати, винагороди складає за роками: 2003 рік 1 174,44 грн; 2004 рік 2 705,04 грн; 2005 рік 4 653,37 грн; 2006 рік 7 757,92 грн; 2007 рік 6 883,11 грн; 2008 рік 6 344,66 грн; 2009 рік 7 165,46 грн; 2010 рік 9 628,10 грн; 2011 рік 10 847,99 грн; 2012 рік 24 582,00 грн; 2013 рік 24 582,00 грн; 2014 рік 15 726,33 грн; 2015 рік 27 844,09 грн; 2016 рік 15 992,40 грн; 2017 рік 1 189,21 грн.

Заперечуючи проти доводів ОСОБА_1 відповідач зазначає про те, що 55 000,00 дол. США на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є його особистими заощадженнями, коштів від позивачки в сумі 55 000,00 дол. США та в сумі 13 000,00 дол. США він не отримував. Також відповідачем надано копію розписки від 12.03.2004 про отримання ним коштів у борг від своєї матері ОСОБА_5 в сумі 77 000,00 дол. США, що підтверджено нею у судовому засіданні під час її допиту як свідка. Відповідач вказує, що позивачкою належними та допустимими доказами не доведено отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_1 в сумі 55 000,00 дол. США та в сумі 13 000,00 дол. США на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зі змісту договору від 26.07.2005 за яким ОСОБА_1 нібито передала ОСОБА_2 55 000,00 дол. США для купівлі зазначеної квартири, неможливо ідентифікувати сторін так як відсутні паспортні дані, РНОКПП, також неможливо встановити правову природу самого договору та як наслідок, встановити чи підлягає такий договір нотаріальному посвідченню. Відповідач акцентує, що позивачка на підставі договору від 26.07.2005, після виплати заборгованості за кредитом, не зверталась до суду з вимогою до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії переоформити квартиру на неї, як передбачено умовами цього договору, оскільки їй відомо, що договір є підробленим. Також відповідач стверджує, що позивачка не отримувала страхову виплату у сумі 13 000,00 дол. США та відповідно не могла передати ці кошти позивачу за розпискою у березні 2013 року, оскільки з наданих копій виплати страхового полісу № 20,180.021 від 13.11.2013 вбачається виплата їй коштів лише в сумі 3 158,77 дол. США, тоді як інша копія страхового полісу містить печатку банку про сплату 1 000,00 дол. США 03.03.2001, печатки банку про виплату позивачці 13 000,00 дол. США квитанція не містить. Крім того, відповідач посилається на неналежність доказів, а саме: заяви ОСОБА_1 про передачу прав на частки магазину ОСОБА_4 за 53 000,00 кіпріотських фунтів від 27.10.2001 та розписки ОСОБА_3 про отримання 50 000,00 дол. США від ОСОБА_1 , оскільки останні не відповідають вимогам законодавства щодо їх оформлення та не містять ідентифікуючих ознак (паспортні дані, РНОКПП).

Крім того, відповідачем долучено докази сплати аліментів на утримання дітей, оплати відвідування гуртків, оплати медичних послуг з 2017 року по 2020 рік дітей та в т.ч. ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира була придбана подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частин другої та третьої статті 70 СК України відсутні.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона сплатила більшу частину вартості квартири за рахунок її особистих дошлюбних заощаджень у сумі 55 000,00 дол. США, які вона надала ОСОБА_2 для купівлі спірної квартири за договором від 26.07.2005, та у сумі 13 000,00 дол. США, які вона надала йому в березні 2013 року за розпискою, а також у сумі 12 812,50 дол. США виплаченого кредиту, тому її частка у спірній квартирі становить 81 %, що є підставою для відступу від засад рівності часток у майні, відхиляються судом, оскільки питання щодо компенсації частини сплаченого кредиту та повернення коштів за вказаним договором та розпискою слід вирішувати в іншому спорі з наданням відповідної правової оцінки вказаним правочинам.

Подібний правовий висновок наведено у постанові КЦС ВС від 01.07.2020 у справі № 210/6683/14-ц.

Також ВП ВС у постанові від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц вказала, що задоволення вимоги про поділ квартири як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та колишньою дружиною права власності на її частину за кожним саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт, тому немає підстав для зазначення в резолютивній частині рішення про припинення такого режиму щодо квартир.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 89,2 кв.м. та на частку нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,5 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову та відстрочення позивачу ухвалою суду від 01.08.2022 сплати судового збору до ухвалення судом рішення у справі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 721,50 грн та з позивача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у сумі 3 721,50 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) право власності на:

- частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 89,2 кв.м.;

- частку нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) право власності на:

- частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 89,2 кв.м.;

- частку нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,5 кв.м.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 3 721,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 3 721,50 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 26.05.2025.

Суддя І.А. Павлик