Номер провадження: 22-ц/813/2732/25
Справа № 521/5504/24
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16 вересня 2024 року у складі судді Сегеди О.М.,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 16.03.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого він передав ОСОБА_2 у борг 120000,00 грн., еквівалент 3000,00 доларів США строком на 36 місяців.

Позивач зазначав, що станом на 09.04.2024 жодної оплати не було. Стверджував, що він неодноразово звертався до відповідачів з проханням як найшвидше повернути борг, проте відповідачі навпаки безвідповідально намагаються уникнути повного виконання покладених на них зобов`язань та ухиляються від сплати боргу.

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що у випадку, якщо боржник не здійснив плановий щомісячний платіж за користування позикою повністю до дати, встановленої в п. 4.1. Договору, відсоткова ставка буде складати 2% за кожний день, що становить 732% річних від суми боргу, тобто відповідачі повинні сплачувати за користування позикою 2400,00 грн. еквівалент 60,00 доларів США за кожний день.

За період з 16.03.2023 по 30.06.2023 року відсотки за користування позикою за 100 днів складають 240 000 грн., що еквівалентно 6 179 дол. США.

Оскільки відповідачі взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконали, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь 6179,00 доларів США з оплатою у гривнях по курсу НБУ на день платежу, за договором позики від 16.03.2023 року та понесені судові витрати. (а.с. 1)

В додаткових поясненнях позивач вказував, що у зв`язку з веденням на території України воєнного стану та у зв`язку з вказаним внесення обмежень, просить прийняти рішення тільки про стягнення відсотків. (а.с. 55 56)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 суму боргу за договором позики від 16.03.2023 в розмірі 5400 доларів США, які складаються з: 3000,00 доларів США - сума боргу; 2400,00 доларів США сума відсотків за користування грошовими коштами, в інший частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2097 гривень 43 копійки.

Заочне рішення мотивоване тим, що суд вважав доведеним факт отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача коштів у сумі 3000,00 доларів США, а також той факт, що борг на момент розгляду справи відповідачами не повернуто у встановлений договорами термін, розписка до цього часу знаходиться у позикодавця.

В процесі розгляду справи відповідачами не було надано до суду жодних доказів на підтвердження відсутності у них заборгованості перед позивачем або її погашення.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково та з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 16 березня 2023 року в розмірі 5400,00 доларів США, які складаються з: 3000,00 доларів США сума боргу; 2400,00 доларів США сума відсотків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2024 року та винести рішення про стягнення солідарно з відповідачів на його користь еквівалент 6179 доларів США з оплатою у гривнах по курсу НБУ на день платежу за договором займу від 16.03.2023.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, у яких не вимагалось стягнення суми боргу. Суд не звернув уваги на пояснення, що « З 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено режим воєнного стану. Внесено низку змін до Цивільного кодексу України, а також до законів "Про банки та банківську діяльність", "Про споживче кредитування" та "Про іпотеку". Під час воєнного стану та протягом 30 днів після його закінчення (скасування) кредитор суттєво обмежується в правах, зокрема, він не вправі нараховувати штрафи, пеню, 3 % річних, інфляційні втрати або накладати інші види відповідальності в разі прострочення внесення платежів; вимагати погашення боргу в повному обсязі або достроково (коли в договорі передбачені певні конкретні строки погашення).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення прави до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи та наявність клопотань про розгляд справи за відсутності учасників справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

16 березня 2023 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики (далі Договір), за умовами якого позивач передав ОСОБА_2 у борг 120000,00 грн., еквівалент 3000,00 доларів США. строком на 36 місяців (а.с. 2).

На підтвердження договору позики ОСОБА_2 надав позивачу боргову розписку від 16 березня 2023 року, з змісту якої ОСОБА_2 отримав у борг 3000,00 доларів США (а.с. 3).

Відповідно до умов п. 4.1 Договору позики від 16 березня 2023 року плата за користування позикою складає 120% річних, але тільки в разі повної сплати процентів щомісяця до 16 числа, тобто позичальник сплачує щомісяця до 16 числа суму відсотків в розмірі 12000,00 грн., і в період війни.

Отже боржник зобов`язаний сплачувати 16 числа кожного місяця суму відсотків в розмірі 12000,00 грн., еквівалент 300,00 доларів США.

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що у випадку, якщо боржник не здійснив плановий щомісячний платіж за користування позикою повністю до дати, встановленої в п. 4.1. Договору, відсоткова ставка буде складати 2% за кожний день, що становить 732% річних від суми боргу, тобто відповідачі повинні сплачувати за користування позикою 2400,00 грн. еквівалент 60,00 доларів США за кожний день.

Відповідно до п. 8.3 Договору позикодавець має право стягувати з позичальника пеню в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочки платежу.

Згідно п. 8.4 Договору у випадку прострочки платежу більш чим на 20 днів, стягується штраф у розмірі 120000,00 грн.

Отже, позивач свої зобов`язання за договорами позики виконав та передав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США.

Встановлено, що 16 березня 2023 року в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики від 16 березня 2023 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з кожним окремо, були укладені договори поруки від 16 березня 2023 року, згідно умов якого останні зобов`язувались відповідати перед позикодавцем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання всіх зобов`язань по основному боргу, сплаті процентів, підвищених процентів, неустойок, що виникли з Договору позики від 16 березня 2023 року, який був укладений між позикодавцем та позичальником ОСОБА_2 (а.с. 4, 5, 6, 7, 8, 9).

Сума боргу становить 3000,00 доларів США, які на даний час відповідачами не повернуті та від виконання зобов`язань за договором позики останні ухиляються, оскільки відсотки за користування грошовими коштами не сплачують.

Станом на 09 квітня 2024 року відповідачі борг не повернули.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Приписами статей 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦКУ).

Дослідженими апеляційним судом договору позики підтверджується той факт, що 16 березня 2023 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики (далі Договір), за умовами якого позивач передав ОСОБА_2 у борг 120000,00 грн., еквівалент 3000,00 доларів США. строком на 36 місяців (а.с. 2).

На підтвердження договору позики ОСОБА_2 надав позивачу боргову розписку від 16 березня 2023 року, з змісту якої ОСОБА_2 отримав у борг 3000,00 доларів США (а.с. 3).

Відповідно до умов п. 4.1 Договору позики від 16 березня 2023 року плата за користування позикою складає 120% річних, але тільки в разі повної сплати процентів щомісяця до 16 числа, тобто позичальник сплачує щомісяця до 16 числа суму відсотків в розмірі 12000,00 грн., і в період війни.

Отже боржник зобов`язаний сплачувати 16 числа кожного місяця суму відсотків в розмірі 12000,00 грн., еквівалент 300,00 доларів США.

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що у випадку, якщо боржник не здійснив плановий щомісячний платіж за користування позикою повністю до дати, встановленої в п. 4.1. Договору, відсоткова ставка буде складати 2% за кожний день, що становить 732% річних від суми боргу, тобто відповідачі повинні сплачувати за користування позикою 2400,00 грн. еквівалент 60,00 доларів США за кожний день.

Отже, позивач свої зобов`язання за договорами позики виконав та передав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США.

Судом встановлено, що сума боргу становить 3000,00 доларів США, які на даний час відповідачами не повернуті та від виконання зобов`язань за договором позики останні ухиляються, оскільки відсотки за користування грошовими коштами не сплачують.

Станом на 09 квітня 2024 року відповідачі борг не повернули.

Укладаючи договір позики на вказаних вище умовах, відповідач свідомо шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе ризик невиконання умов договору та умови відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з відповідачів відсотки у розмірі 6149 дол. США, які розраховані на підставі п. 4.2 договору за період з 16.03.2023 року по 30.06.2023 року.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, враховуючи положення п. 4.2. Договору позики від 16.03.2023 року та факт несплати щомісячних платежів за користування коштами до 16 числа кожного місяця, з відповідачів підлягають стягненню 2400,00 грн. (еквівалент 60,00 доларів США) за кожний день прострочення.

Позивачем було нараховано відсотки за невиконання вимог договору відповідно до п. 4.2 відсотки за період з 16.03.2023 року по 30.06.2023 року у розмірі 240 000 грн., що еквівалентно 6 179 дол. США.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Встановлено, що 16 березня 2023 року в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики від 16 березня 2023 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з кожним окремо, були укладені договори поруки від 16 березня 2023 року, згідно умов якого останні зобов`язувались відповідати перед позикодавцем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання всіх зобов`язань по основному боргу, сплаті процентів, підвищених процентів, неустойок, що виникли з Договору позики від 16 березня 2023 року, який був укладений між позикодавцем та позичальником ОСОБА_2 (а.с. 4, 5, 6, 7, 8, 9).

Оскільки ОСОБА_2 не було виконано умови п.4.1 Договору позики, матеріали справи зворотного не містять та відповідачами не спростовано, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню відсотки встановлені п. 4.2 за період з 16.03.2023 року по 30.06.2023 року у розмірі 240 000 грн., що еквівалентно 6 179 дол. США.

Отже, враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Стягуючи з відповідачів суму боргу за договором позики від 16.03.2023 року в розмірі 5400 дол. США, які складаються з: 3000 дол. США сума боргу, 2400 дол. США сума відсотків за користування грошовими коштами, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Суд першої інстанції не врахував, що предметом позову є лише стягнення відсотків за неналежне виконання умов договору щодо щомісячних платежів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовник вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 сплатив судовий збір за звернення із позовною заявою у розмірі 2400,00 гривень (Т.1, а. с. 21), за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 2880,00 гривень (Т.2, а. с. 96, 109).

У зв`язку з задоволенням позову підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 5280 грн..

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: с. Гулянка, Окнянський район, Одеська область, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_8 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області 23 липня 2008 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , суму відсотків за неналежне виконання умов договору позики від 16 березня 2023 року в розмірі 6 179 (шість тисяч сто сімдесят дев`ять) доларів США.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: с. Гулянка, Окнянський район, Одеська область, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_8 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області 23 липня 2008 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , судовий збір у розмірі 5280 (п`ять тисяч двісті вісімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 03.06.2025.

Головуючий

Судді: