ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м.Суми

Справа №755/11462/24

Номер провадження 22-ц/816/632/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дзявун Юлії Сергіївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Клімовим Олександром Миколайовичем,

на ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 05 вересня 2024 року у складі судді Гук Т.Р., постановлену у м. Буринь Сумської області, повне судове рішення складено 05 вересня 2024 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Дзявун Ю.С., звернувся до суду з вищевказаним позовом.

16 липня 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Дзявун Ю.С., звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на машиномісце №3, загальною площею 18,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 18,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; квартиру чотирикімнатну, загальною площею 124 кв.м, житловою площею 66,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна: 25616132, а також грошові кошти ОСОБА_2 в розмірі 186681,72 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на день звернення з заявою до суду еквівалентно 7543197,97 грн, які знаходяться в банківських установах та всіх рахунках відкритих на його ім`я, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду.

Заяву мотивовано тим, що 02 лютого 2020 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було укладено договір позики №02/02/2020, за умовами якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 66560 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути позику у визначений строк, а саме до 31 серпня 2020 року.

28 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики №28/02/2020, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 54000 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути позику до 15 квітня2020 року.

Проте, відповідачем заборгованість за вищезазначеними договорами не погашена та складає 166560 доларів США, із штрафними санкціями загальна сума заборгованості становить 186681,72 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на день звернення з заявою до суду еквівалентно 7543197,97 грн.

Вказує, що відповідач заходів щодо погашення заборгованості не вживає, тому є підстави стверджувати, що лише накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача може реально забезпечити виконання рішення суду по даній справі.

Вважає, що є ймовірність передачі відповідачем грошових коштів, які є предметом спору, а також наявного у нього майна, яким він володіє на праві власності, третім особам, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Позивачу відомо, що відповідачу на праві власності належить наступне майно: машиномісце № НОМЕР_2 , загальною площею 18,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 18,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; квартира чотирикімнатна, загальною площею 124 кв.м, житловою площею 66,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна: 25616132.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 05 вересня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дзявун Ю.С. про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт в межах позовних вимог в розмірі 186681,72 дол. США, що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 7543197,97 грн., на наступне майно:

- машиномісце № НОМЕР_2 , загальною площею 18,8 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00;

- машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 18,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00;

- квартира чотирикімнатна, загальною площею 124 кв.м, житловою площею 66,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00;

- грошові кошти ОСОБА_2 , які знаходяться в банківських установах та всіх рахунках відкритих на його ім`я.

В іншій частині заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 , діючи через свого представника - адвоката Клімова О.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що у разі одночасного надходження до суду позовної заяви і заяви про забезпечення позову, вважає, що законним та обґрунтованим буде розгляд заяви про забезпечення позову та постановлення судом відповідної ухвали в день відкриття провадження у цій справі. Таким чином, місцевим судом порушено встановлений законом процесуальний порядок розгляду такої заяви у зв`язку з неможливістю вирішення питання щодо заяви про забезпечення позову, поданої одночасно із позовною заявою, до відкриття провадження у справі.

Вказує, що предметом спору, на думку позивача, є боргові відносини, проте позивачем не обґрунтовано та не доведено заявлених позовних вимог, а також не наведено в заяві відповідного обґрунтування можливості ухилення відповідача від виконання судового рішення.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Дзявун Ю.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_2 може здійснити відчуження, належного йому нерухомого майна. Суд вважав, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, та грошові кошти останнього, які знаходяться в банківських установах та всіх рахунках відкритих на його ім`я, є обґрунтованою. Крім того, у випадку одночасного накладення арешту на грошові кошти відповідача в розмірі заявлених позовних вимог та на все належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, вжиті заходи забезпечення позову будуть неспівмірними із заявленими позивачем вимогами, а тому арешт підлягає накладенню на грошові кошти на рахунках та нерухоме майно лише в межах заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 1 якої передбачено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За своїм змістом, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Як убачається з матеріалів справи, предметом позову є вимоги позивача про стягнення грошових коштів за договором позики.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04 червня 2024 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належать: машиномісце № НОМЕР_2 , загальною площею 18,8 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 18,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; квартира чотирикімнатна, загальною площею 124 кв.м., житловою площею 66,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; а також на праві спільної сумісної власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна: 25616132 (а.с. 20-23).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно та грошові кошти може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційної скарги про порушення судом процесуального порядку розгляду заяви про забезпечення позову, оскільки за нормами ч.2 ст.149, ч.1 ст. 151 ЦПК України розгляд такої заяви може здійснюватися судом на будь-якій стадії розгляду справи.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог, оскільки зазначене перевіряється судом на стадії розгляду справи.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для забезпечення позову, так як позивачем у заяві не наведено обґрунтувань можливості ухилення відповідача від виконання судового рішення, оскільки між сторонами існує спір щодо повернення відповідачем боргу за договором позики, ним як боржником не вживалися дії щодо повернення грошових коштів, наявні у матеріалах справи документи підтверджують, що вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача. Крім того, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Також колегія суддів зауважує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти всі обставини, які мають значення для справи, встановлення яких необхідне для вирішення спору по суті. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення.

Застосовані заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто є співмірними та безпосередньо пов`язані з предметом спору, а також є необхідними і достатніми для забезпечення виконання можливого судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 доведено зв`язок між неприйняттям заходів забезпечення позову і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи ОСОБА_1 щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який позивач просив застосувати, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та грошові кошти, може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог. Вжите місцевим судом забезпечення позову у межах позовних вимог, відповідатиме вимогам обґрунтованості, збалансованості та є співмірним з негативними наслідками, які можуть настати у випадку невжиття цих заходів. .

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Клімовим Олександром Миколайовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 05 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 4 червня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова