Справа № 172/823/24
Номер провадження № 2/194/286/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Руденко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою позивача адвоката Руденко Ганни Валентинівни в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, Орган опіки та піклування виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Руденко Г.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав. Свою позовну вимогу мотивує тим, що з 16.08.2013 року між позивачем та відповідачем, було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 29.01.2016 року № 423/1373/15-ц даний шлюб розірвано. Як встановлено рішенням №423/1373/15-ц шлюбні відносини між сторонами припинились з травня 2015 року. Позивач після розпаду сім`ї ще мешкала у своїх батьків У с. Золоте, разом із малолітнім сином ОСОБА_4 . В цей період відповідач та його батьки повністю припинили спілкування із позивачем та дитиною, відповідач не вчиняв жодних дій щодо участі у житті дитини, щодо його матеріального забезпечення. Згодом, зважаючи на рух військових дій в Луганській області, з метою власної безпеки та безпеки дитини позивач переїхала до м. Новоукраїнка Кіровоградської області, де й мешкає до даного часу. 13 грудня 2016 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_5 . 21.02.2017 року від шлюбу із ОСОБА_5 у позивача народилась донька ОСОБА_6 . Оскільки відповідач вже більше як 8 років ніяким чином не піклується про сина ОСОБА_4 , не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина ОСОБА_4 , його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов?язків, не виконує абсолютно, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем як мамою без участі та підтримки з боку відповідача, при цьому, оскільки вона вже тривалий час має іншу сім?ю, і її чоловік ОСОБА_7 добре відноситься до її сина ОСОБА_4 , прийняв його як власну дитину з самого малку, піклується, забезпечує матеріально, то ОСОБА_8 називає його татом і сприймає як єдиного відомого йому батька.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини її батьком, свідомого нехтування ним своїми обов?язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов?язків. Позивач зверталась до Служби у справах дітей Новоукраїнської міської ради з проханням обстежити умови мого проживання, а також з питанням можливості надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На її звернення було здійснено обстеження. Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, зазначає, що більше 10 років не мешкають разом з відповідачем, дитину забезпечує повністю її чоловік.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача та його представника у судовому засіданні було прийнято рішення про ухвалення рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Представник третьої особи виконавчий комітет Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не підтримують та просять прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, крім цього надали висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .

Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, але надав суду пояснення, що Виходячи з нормативних вимог вищезазначеного Порядку, типового Положення діяльності про комісію з захисту прав дитини, затвердженого цим порядком, рекомендацій щодо зазначеної комісії, наданих Міністерством соціальної політики від 18.12.2017 року за N?24896/0/2-17/37, підготовку для затвердження органом опіки та піклування висновку, передбаченого 4.4 та ч.5 ст. 19 Сімейного кодексу України, забезпечує служба у справах дітей за місцем проживання того з батьків, з ким мешкає дитина. 3 матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_9 (до шлюбу - ОСОБА_10 та її малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інтереси якого порушуються у позові, проживають в Кіровоградській області, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, повідомляємо, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за зареєстрованим ним, як внутрішньо переміщена особа, місцем проживання, а це: АДРЕСА_2 , ніколи не проживав (пояснення власника нерухомого майна ОСОБА_11 від 10 квітня 2025 року). Виходячи із зазначеного вище, визначений ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 року орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тернівської міської ради, не є належним органом для надання висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , про що свідчать свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане 03 березня 2014 року Виконавчим комітетом Золотівської міської ради м. Первомайська Луганської області.

Відповідно до рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 29 січня 2016 року по справі № 423/1373/15-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_10 до ОСОБА_2 розірвано. Рішення набуло чинності 09.02.2016 року.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 13.12.2016 року Новоукраїнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 13 грудня 2016 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 .

Як вбачається з свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , видане 23.02.2017 року Новоукраїнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, що батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Згідно характеристики Новоукраїнського ліцею № 6 Кіровоградської області від 13.05.2024 року, ОСОБА_3 , навчається в ліцеї з 2020 року, на кінець навчального року оволодів навчальним матеріалом на початковий та середній рівні (труднощі виникли з математики, іноземної мови, української мови). У навчальній діяльності виявляє неповні можливості. У хлопчика слабо розвинене логічне мислення, увага. Під час виконання самостійної роботи хлопчик потребує допомоги дорослих. ОСОБА_12 не привчений до самообслуговування:робоче місце у нього завжди неохайне, потребує постійного контролю зі сторонив чителя.Учень завжди має охайний вигляд. Завжди забезпечений всім необхідним шкільним приладцям та речами, які необхідні для навчання в школі. Мама систематично забезпечує хлопчика залежно від потреб. Мама хлопчика, ОСОБА_1 , дужев вболіває за навчання і виховання дитини. Батько, ОСОБА_2 , жодні батьківські збори не відвідав, процесом навчання сина не цікавився.

Відповідно до довідки Новоукраїнського ліцею № 6 Кіровоградської області від 13 травня 2024 року, ОСОБА_3 , за період з 01.09.2023 року по 13.05.2024 року постійно відвідує ліцей та виходить на он-лайн уроки, навчанням та вихованням сина займається мама, ОСОБА_1 , батько дитини ОСОБА_2 жодного разу з класним керівником та вчителями не спілкувався, не цікавився успіхами дитини.

Відповідно до довідки КНП Центру первинної медико-санітарної допомоги «Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області № 39 від 08.05.2024 року, ОСОБА_12 , 2014 року народження, перебуває на обліку в дитячій консультації з 2016 року. Піклуванням і лікуванням дитини займається мама та вітчим, рідний батько з дитиною ніколи не з`являвся.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23.04.2024 року у будинку АДРЕСА_1 , за цією адресою проживають і мають постійне місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , 2014 року народження та ОСОБА_6 , 2017 року народження, умови проживання належні, домоволодіння електрифіковане, у будинку є всі необхідні меблі та побутова техніка, у кімнатаї чисто та охайно, продуктами харчування, сезонним одягом та взуттям забезпечені. Діти мають окрему кімнату власні ліжка, місце для навчання та відпочинку. Стосунки у сім`ї доброзичливі.

Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 10.02.2025 року № 322/01-24, у 2016 році батьки малолітнього ОСОБА_3 розлучилися. Зі слів ОСОБА_1 батько дитини ніяким чином не піклується про сина, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, взагалі не приймає ніякої участі у житті дитини, матеріально не забезпечує. На стягнення аліментів ОСОБА_1 не подавала. 3 матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 , є внутрішньо-перемішеною особою з м. Золоте Луганської області і офіційно через відповідний орган реєстрації зареєстрував місце свого перебування за адресою: АДРЕСА_2 . У листі служби у справах дітей Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 28.01.2025 року № 82/01-23 зазначено, що ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не зареєстрований та не проживає, місце перебування останнього невідоме. Тому з`ясувати думку батька дитини не виявляється можливим. Також ОСОБА_1 підтвердила, що не повідомляла батькові дитини адресу свого місця мешкання з сином. Позбавлення батьківських прав с крайнім заходом вливу на осіб, які не виконують батьківські обов?язки і можливе, лише за умови винної поведінки батьків, свідомого пехтування ними своїх обов?язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку одного з батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. У справі ОСОБА_14 відсутні докази застосування до нього заходу впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов?язків, попередження з боку служби у справах дітей щодо недопущення ухилення від виконання батьківських бов?язків. Комісія з захисту прав дитини приходить до висновку, що оскільки позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не буде сприяти позитивному впливу на долю дитини, є недоцільним і таким, що не відповідає інтересам дитини.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 10.04.2025 року у квартирі АДРЕСА_3 , за цією адресою ніхто не зареєстрований та на теперішній час не проживає, умови проживання задовільні.

Крім цього, згідно пояснення ОСОБА_11 , вона є власницею нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ., що підтверджується договором купівлі - продажу квартири.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду надала показання, що знає позивача та відповідача, позивач є рідною донькою ОСОБА_16 , відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не допомагав дитині, розлучилися, коли дитині був 1,6 рік, в 2016 році переїхали в Новоукраїнку, про відповідача не знають нічого, донька не знає де знаходиться відповідач, не має засобів зв`язку, про місце знаходження позивач не повідомляла відповідачу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду надала показання, що відповідача вона ніколи не бачила та їй він невідомий, близько 8 років знає сім`ю ОСОБА_9 , знає чоловіка позивача ОСОБА_18 , часто спілкуються, та дитина не знає що у нього є тато ОСОБА_19 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду надала показання, що відповідача знає, дитині він не допомагає, дитина росла з матір`ю, за 3 роки в ОСОБА_21 відповідача ніколи не бачила, дитину виховує позивач та її чоловік.

У судовому засіданні була з`ясована думка дитини ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зазначив, що мешкає з татом ОСОБА_18 , тата ОСОБА_19 він не пам`ятає, мама допомагає йому, водила його до дитячого садку, а тепер до школи.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно п.п. 16,18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц зазначено, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

В даному випадку суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , затвердженого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 10.02.2025 року № 322/01-24, оскільки позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не буде сприяти позитивному впливу на долю дитини, є недоцільним і таким, що не відповідає інтересам дитини.

Також судом було встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з матір`ю, вітчимом і сестрою, а відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , та останньому не відоме про нове місце проживання дитини, тому вказаний факт є об`єктивною причиною того, що батько не може приймати участь у вихованні дитини у тому обсязі, який бажає позивачка.

Крім того, суд звертає увагу, що проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17.

Надані позивачкою до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дитини.

Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування з наступних підстав.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що та кий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Враховуючи викладене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що підстави, передбачені статтею 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Суд наголошує, що непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Вищевикладене узгоджується з постановою Верховного Суду від 6 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19.

Враховуючи вищевикладене, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням того, що відповідачу не було повідомлено про нове місце проживання дитини, позивачем не надано.

Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача, та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а посилання позивача щодо ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем її тверджень про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому в задоволені позову про позбавлення батьківських прав, слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в стягненні судових витрат понесених позивачем.

Керуючись ст. 164 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 142, 258, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені позову позивача адвоката Руденко Ганни Валентинівни в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, Орган опіки та піклування виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав,- відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2025 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін