ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4904/25 Справа № 201/9365/24 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з сімейних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025року, головуючий у суді першої інстанції Антонюк О.А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024року ОСОБА_1 подала позов в суд проти ОСОБА_2 з вимогами про зміну порядку і способу стягнення аліментів, просила змінити розмір стягуваних рішенням суду від 30 січня 2024року аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільної повнолітньої дитини; також спосіб стягнення, просила стягувати не тверду грошову суму 5 000,00грн щомісячно, а 1/4 частку всіх видів доходу, заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною 23 років на час його навчання в вищому навчальному закладі.

Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язувала із тим, що за її позовом рішенням суду від 30 січня 2024року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання їх спільної повнолітньої дитини на час навчання в твердій грошовій сумі 5 000,00грн. На той час відповідач мав не великий і не постійний щомісячний дохід, тому вона так ставила питання в позові і суд його задовольнив. Зараз відповідач служить в ЗСУ, де щомісячно отримує стабільний і набагато вищий дохід, тому вважав, що і аліменти на утримання дитини повинні бути більшими.

Вказувала, що зараз матеріальне становище відповідача покращилося і він зобов`язаний сплачувати аліменти в більшому розмірі; позивачка працює, їх з відповідачем дитина навчається, хворіє, потребує значних додаткових витрат, коштів не вистачає. Зараз позивачка має скрутне матеріальне становище, фактично у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини відповідач участі не приймає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що якщо змінити спосіб стягнення та розмір аліментів на 1/4 частину, то вказаним суд може погіршити існуючий стан стягнення аліментів в сторону їх зменшення на утримання дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

10 березня 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025року.

В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем не доведено належними доказами рівень свого доходу, що б давало підстави для висновку про можливість погіршення існуючого стану стягнення аліментів в сторону їх зменшення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

16 квітня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2024року у справі № 201/12057/23 задоволено позовні вимоги позивача ОСОБА_1 та ухвалено стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання їх повнолітнього сина на час його навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00грн щомісячно до досягнення третьою особою 23-річного віку.

Починаючи з 12 вересня 2022року третя особа зарахована студентом на денну форму навчання до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» для здобуття освітнього рівня бакалавр. Станом на день звернення з позовом третя особа є здобувачем вищої освіти денної форми навчання. Проживає син сторін разом з позивачем. Загальний сукупний щомісячний дохід позивача, як стверджує ОСОБА_1 не перевищує 9 000 грн, що з її точки зору унеможливлює нормальне забезпечення життєдіяльності спільної дитини сторін.

Як стверджує позивачка, станом на день ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024року у справі № 201/12057/23 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відповідач мав невеликий та не постійний щомісячний дохід, розмір якого не міг дозволити брати участь у забезпеченні третьої особи, а тому позивачем було обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. На сьогоднішній день відповідач виконує свій обов`язок перед Батьківщиною та зарахований до лав ЗСУ, де отримує, на думку позивача, достатній дохід для допомоги в утриманні спільної дитини сторін.

Згідно постанови державного виконавця Самарського ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муско І.М. від 07 жовтня 2024року по виконавчому провадженню № 74803790 щодо виконання рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська про стягнення аліментів щомісячно на навчання сина 5000 грн - ОСОБА_2 сплатив заборгованість в повному обсязі, заборгованості не має.

Згідно постанови державного виконавця Самарського ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муско І.М. від 09 липня 2024року по виконавчого провадженню № 74803790 щодо виконання рішення Жовтневого районного суду про стягнення щомісячно на навчання сина 5000 грн - звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 за місцем проходження ним військової служби в В/ч НОМЕР_1 , однак, з 17 червня 2024року він був переведений в НОМЕР_2 на посаду інструктора та у зв`язку з цим відбулася затримка щодо сплати аліментів на навчання сина, оскільки виконавчий лист було пред`явлено позивачкою з моменту звернення до суду.

Згідно військового квитка серії НОМЕР_3 від 03 лютого 2015року ОСОБА_2 був на наступних посадах в в/ч НОМЕР_1 : З 03 вересня 2022року стрілець, з 24 жовтня 2022року - бойовий медик, з 25 грудня 2022року сапер, з 01 листопада 2023року по 13 червня 2024року - старший бойовий медик. Весь цей час відповідач перебував безпосередньо в зоні бойових дій і тому отримував підвищену заробітну у вигляді бойових.

Однак, з 17 червня 2024року відповідач переведений на посаду інструктора та не перебуває у безпосередній зоні бойових дій, не отримує підвищену заробітну плату у вигляді бойових.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що у разі зміни способу стягнення та розміру аліментів на 1/4 частину, суд може погіршити існуючий стан стягнення аліментів в сторону їх зменшення на утримання дитини.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і дитини та стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).

Тож, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника, позивачу належало доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми, визначеної рішення суду у розмірі 5000 грн на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, позивачка зазначала, що аліменти у розмірі 5000 грн, які стягуються з відповідача наразі становлять менший розмір ніж 1/4 частини доходу, враховуючи підвищення доходу відповідача.

Проте, згідно довідки про доходи ОСОБА_2 від 12 листопада 2024року №99, він займає посаду військовослужбовця у ВЧ НОМЕР_2 та отримував таку заробітну плату: червень 2024року 11589,26 грн; липень 2024року 24616,13грн; серпень 2024року 29101,17грн; вересень 2024року 31246,33грн; жовтень 2024року 24746,33грн(суми вказані без відрахування податків) (а.с.76).

Вказане свідчить про те, що розмір заробітної плати позивача залишається нестабільним, а 1/4 частини від доходу відповідача не перевищуватиме 5000грн, які стягуються за рішенням суду, а тому суд дійшов до правильного висновку, що у разі зміни способу стягнення та розміру аліментів на 1/4 частину, суд може погіршити існуючий стан стягнення аліментів в сторону їх зменшення на утримання дитини.

Отже, пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

Вищевказаним спростовуються доводи позивачки про те, що відповідачем не доведено належними доказами рівень свого доходу, що б давало підстави для висновку про можливість погіршення існуючого стану стягнення аліментів в сторону їх зменшення.

Зважаючи на зазначене, правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 травня 2025року.

Судді: