Справа № 182/5229/23
Провадження № 2/0182/2515/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.05.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька -Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення аліментів на утримання дружини -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення аліментів на утримання дружини.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 216/1137/23 04 квітня 2023 року шлюб був розірваний. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим Наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.2022 року з нього на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 лютого 2022 року і до досягнення сином повноліття. Окрім цього, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.05.2022 року по справі № 182/603/22 з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. Проте, наразі у нього змінились життєві обставини та з листопада 2021 року він перебуває у відносинах із ОСОБА_4 , від спільного проживання з якою ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 . Тому, наразі він неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини ОСОБА_6 , оскільки він утримує свою новонароджену другу дитину, на яку також повинен витрачати не менше 1/4 від усіх своїх заробітків (доходів), бо його діти повинні знаходитись в рівних правах. Тобто, якщо він буде утримувати свою колишню дружину і надавати їй аліменти в розмірі 1/6 від усіх доходів, то його новонароджена дитина буде недоотримувати від нього матеріальну допомогу в такому ж розмірі - 1/4 від усіх доходів, як і старший син ОСОБА_3 , а це є порушенням прав та законних інтересів його другої дитини ОСОБА_5 . Окрім цього, фінансовий стан відповідачки покращився, оскільки вона 19.08.2023 року уклала шлюб із ОСОБА_7 у Нікопольському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Тому вважає, що вона вже не потребує матеріальної допомоги по її утриманню, бо її вже утримує новий законний чоловік. Тому, на підставі викладеного, змушений звернутись до суду та просить припинити стягнення аліментів з нього за Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.05.2022 року по справі № 182/603/22 на користь відповідачки по справі на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), починаючи з 01.02.2022 року, щомісяця, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. Окрім цього, позивач просить судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на відповідачку по справі.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.16-17).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка про розгляд справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.27) та своїм правом визначеним ст.178 ЦПК України скористалася та подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, той факт, що вона з позивачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, не заперечує. Проте, на 8 місяці вагітності чоловік її покинув та почав жити з іншою жінкою, про яку він вказує в позовній заяві, від якої має сина. При цьому, після припинення спільного проживання та до часу пологів, всі матеріальні витрати вона взяла на себе і, навіть, після народження дитини витрати, пов`язані з придбанням речей для дитини, вона також взяла на себе, а позивач як батько дитини він фінансового забезпечення самоусунувся, що й стало підставою для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини та звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на її утримання по досягненню дитиною трирічного віку. З часом, вона вдруге зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, знаходячись у відпустці по догляду за дитиною. А от позивачем не доведено, яким чином реєстрація шлюбу з іншим чоловіком вплинула на декретну відпустку, в якій вона знаходиться, у зв`язку з народженням дитини, батьком якої є позивач. Таким чином, позовні вимоги не визнає, вважає, що обставини, викладені позивачем в якості підстави звільнення його від сплати аліментів, не передбачені вимогами чинного законодавства. Тому просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.29-31).

Позивач своїм правом, визначеним цивільно - процесуальним законодавством, скористався та подав до суду відповідь на відзив, згідно якої послався на обставини, викладені в позовній заяві та на задоволенні позову наполягав (а.с.36-38).

Відповідачка, у відповідності до вимог чинного законодавства, подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у відповідності до яких також послалась на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні позову відмовити (а.с.49-53).

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як встановлено судом, сторони з 10 лютого 2017 року по 04 квітня 2023 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6-8). Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим Наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.2022 року зі ОСОБА_1 на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 лютого 2022 року і до досягнення сином повноліття (а.с.9). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.05.2022 року по справі № 182/603/22 із ОСОБА_1 на користь відповідачки, на її утримання, були стягнуті аліменти - до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку (а.с.10-11).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу звернення до суду з даним позовом посилається на те, що його матеріальний та фінансовий стан змінився, оскільки він проживає з іншою жінкою, яка ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_8 , який також перебуває на його утриманні. Однак, суддя вважає, що даний факт судом до уваги прийнятий бути не може, оскільки, у відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Тобто, вищевикладене свідчить про те, що позивач як батько дитини зобов`язаний виховувати свою дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, що дає суду підстави не приймати до уваги посилання позивача на обставини як на підставу припинення стягуваних аліментів.

Натомість, позивач як на підставу припинення стягуваних на користь відповідачки аліментів, посилається на те, що остання зареєструвала шлюб з іншими чоловіком, що, на його думку, дає підстави вважати, що матеріальної допомоги вона не потребує.

Суд, з урахуванням викладених позивачем обставин, вважає за необхідне зазначати наступне.

Згідно ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно положень ч.4 ст.84 СК України, право на утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 1 ст.79 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Так, вимогами чинного законодавства чітко визначено порядок щодо утримання чоловіком дружини, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка по справі перебуває в декретній відпустці по догляду за спільною з позивачем дитиною до досягнення нею трьох років, а тому потребує від батька дитини - позивача по даній справі - матеріальної допомоги, яка ним в добровільному порядку не надавалась, що й стало наслідком стягнення її в примусовому порядку з позивача, у відповідності до норм СК України. При цьому, як на підставу звернення до суду з даним позовом, позивач послався на ту обставину, що відповідачка по справі вдруге вийшла заміж, а тому його обов`язок щодо її утримання перестав існувати.

Згідно ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до положень ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Однак, стороною позивача належних та допустимих доказів щодо зміни його матеріального стану надано не було. Як не було надано й доказів того факту, що матеріальний стан відповідачки змінився у зв`язку з реєстрацією другого шлюбу.

З урахуванням викладених обставин, з посиланням на вимоги закону, суд вважає, що стороною позивача, при зверненні до суду з даним позовом, невірно було обрано спосіб захисту, порушеного, на його думку, права. Оскільки, підстави для звернення до суду полягали в тому, що з позивача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_9 та на утримання колишньої дружини - відповідачки по справі, хоча, він позивач на своєму утриманні має ще сина ОСОБА_8 , народженого в іншому шлюбі, який, за твердженням позивача, недоотримує матеріальної допомоги.

Однак, дане твердження судом до уваги не приймається, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено.

При цьому, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилось його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Однак, положення закону не виключають одночасного настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що пред`явлені позивачем вимоги щодо припинення стягнення аліментів на утримання дружини є необґрунтованими, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства, а обраний стороною позивача спосіб захисту (ст.16 ЦК України), порушеного, на його думку, права, суперечить вимогам чинного законодавства та спростовується вищевикладеним, а тому посилання на обставини, викладені в позовній заяві, не можуть бути взяті судом до уваги щодо прийняття рішення про припинення аліментів та дає суду підстави для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.180-182, 183 СК України, ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення аліментів на утримання дружини - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал