ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м.Суми

Справа №591/4886/24

Номер провадження 22-ц/816/617/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності:

представника скаржниці ОСОБА_1 адвоката Школьного Володимира Анатолійовича,

головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бистрик Ольги Михайлівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2024 року

в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бистрик Ольги Михайлівни, заінтересована особа: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»,

У С Т А Н О В И В:

13 травня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною скаргою, в якій просить:

1.Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бистрик О.М. (далі - державний виконавець Бистрик О.М.) щодо нерозгляду та неприйняття рішення за поданою ОСОБА_1 заявою від 15 березня 2024 року про зняття арешту з банківського рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», призначеного для отримання заробітної плати та повернення списаних грошових коштів.

2.Зобов`язати державного виконавця Бистрик О.М. або іншу посадову особу Зарічного відділу ДВС зняти накладений постановою від 05 березня 2024 року у виконавчому провадженні № 50375681 арешт з грошових коштів заробітної плати, розміщених на рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритого на ім`я боржниці ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк».

3.Зобов`язати державного виконавця Бистрик О.М. або іншу посадову особу Зарічного відділу ДВС повернути боржниці ОСОБА_1 грошові кошти списані з банківського рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритого на ім`я боржниці ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк», а саме грошові кошти в сумі 75 622,53, списані 06 березня 2024 року; в сумі 14 619,61 грн списані 01 травня 2024 року; в сумі 5,35 грн списані 01 травня 2024 року; в сумі 1000 грн списані 01 травня 2024 року.

4.Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Бистрик О.М. щодо нерозгляду та неприйняття рішення за поданою ОСОБА_1 заявою від 15 березня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 50375681.

5. Зобов`язати державного виконавця Бистрик О.М. або іншу посадову особу Зарічного відділу ДВС прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження № 50375681 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаргу мотивує тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Альфа Банк» 283869,55 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати. На виконання вказаного рішення 05 січня 2016 року видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Зарічному відділі ДВС. З чергової відповіді на запит виконавця 05 березня 2024 року вбачається, що боржниця працевлаштована в СумДУ та отримує дохід у вигляді заробітної плати. Крім того, отримує пенсію. В цей же день державним виконавцем у даному виконавчому провадженні прийнято постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт, в тому числі на банківський рахунок IBAN: НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» та призначений для отримання заробітної плати ОСОБА_1 . Незважаючи на те, що державний виконавець був достеменно обізнаний про джерела доходів боржниці, ним було проведено списання грошових коштів (заробітної плати) із зазначеного рахунку.

15 березня 2024 року скаржниця звернулася до державного виконавця із заявою про зняття арешту та повернення коштів. Цього ж дня подано заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з прощенням стягувачем боргу за кредитним договором. Однак, державним виконавцем рішення за поданими заяви прийнято не було, що на думку скаржниці, свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Вважає, що державному виконавцю подано достатні підтверджуючі документи, що арешт накладено, у тому числі на кошти, які є її заробітної платою, однак державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» арешт саме з цих грошових коштів не зняв, а вчинення виконавчих дій за відсутності оригіналу виконавчого документа не узгоджується з вимогами закону.

Посилаючись на вказані обставини, просить скаргу задовольнити.

Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 28 серпня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Зобов`язав головного державного виконавця Зарічного відділу ДВС Бистрик О.М. або іншу посадову особу Зарічного відділу ДВС повернути боржниці ОСОБА_1 грошові кошти списані з банківського рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритого на ім`я боржниці ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк», а саме грошові кошти: в сумі 75 622,53 грн списані 06 березня 2024 року; в сумі 14 619,61 грн списані 01 травня 2024 року; в сумі 5,35 грн списані 01 травня 2024 року; в сумі 1000 грн списані 01 травня 2024 року.

В іншій частині оскаржуваних вимог відмовив.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Зарічний відділ ДВС подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що Законом не передбачено зняття арешту з коштів заробітної плати, лише зазначено, що арешт не накладається на кошти зі спеціальним режимом використання і це робить банківська установа, а не державний виконавець.

Вказує на те, що на депозитний рахунок Відділу з рахунків боржника списано грошові кошти в розмірі 91 247,49 грн, які розподілено згідно ст.ст. 45,46 Закону України «Про виконавче провадження». На рахунок стягувача перераховано грошові кошти в сумі 82,715,63 грн, тобто вказані кошти відсутні на депозитному рахунку відділу, на що суд першої інстанції не звернув увагу. Вважає, в даній справі не було залучено стягувача в якості співвідповідача.

Звертає увагу, що до заяви боржниці додано довідку з банку, в якій вказано, що на вказану картку вона отримує заробітну плату. Також на вказана карту (рахунок) може бути нарахована будь-яка виплата (переказ). Крім того, вбачається, що на вказаний рахунок боржниці надходять грошові перекази від інших осіб.

Від боржниці ОСОБА_1 через її представника адвоката Школьного В.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Наголошує на тому, що вона неодноразово повідомляла державного виконавця, що банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» виключно для отримання заробітної плати, з чого слідує, що державному виконавцю було достеменно відомо про цільове призначення вказаного рахунку та цільове зарахування коштів на вказаний рахунок. Помилковими вважає доводи заявника апеляційної скарги, що боржник нібито повинен звертатися до суду з позовною заявою про повернення грошових коштів та залучення стягувача в якості співвідповідача у справі, так як спосіб захисту та порядок звернення для даної категорії справ передбачено розділом VII ЦПК України. Також зміст апеляційної скарги не містить обґрунтування вчинення виконавчих дій та списання коштів за відсутності оригіналу виконавчого листа.

Від АТ «СЕНС БАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить задовольнити апеляційну скаргу. Зазначає, що надана боржницею довідка з банку свідчить про те, що на вказану картку вона отримує не лише заробітну плату, але й на неї можуть бути нараховані будь-які виплати, тому цей рахунок не можна вважати рахунком зі спеціальним режимом використання. Крім того, з виписки з рахунку вбачається, що на вказаний рахунок надходили грошові перекази від фізичних осіб, тобто платежі, які не є заробітною платою і на які може бути звернуто стягнення.

З огляду на зміст апеляційної скарги ухвала суду в частині вирішення вимог скарги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо нерозгляду та неприйняття рішення за заявою про зняття арешту з банківського рахунку, зобов`язання зняти накладений постановою від 05 березня 2024 року арешт з грошових коштів, визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо нерозгляду та неприйняття рішення за заявою про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення державного виконавця, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника скаржниці, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Зарічному відділі ДВС перебувало виконавче провадження №50375681 з примусового виконання виконавчого листа № 591/9268/14-ц, виданого 05 січня 2016 року Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа банк» по 283 869,55 грн з заборгованості за кредитним договором.

Державним виконавцем Бистрик О.М. було направлено запити про надання відомостей про джерела доходів боржника та наявність відкритих банківських рахунків (а.с. 62-67) та було встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію та заробітну плату, оскільки працевлаштована в Сум ДУ (а.с. 71 на звороті).

05 березня 2024 року державним виконавцем прийнята постанова про арешт коштів боржника, а саме постановлено накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржниці ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення, яка з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, становить 312 481,81 грн (а.с. 23).

05 березня 2024 року державним виконавцем сформовано платіжну інструкцію № 16208 від 05 березня 2024 року на списання грошових коштів, що містяться на рахунках боржника в банківських установах на суму 283 834,55 грн (а.с. 24).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 має в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 06 березня 2024 року картку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), на яку отримує зарплатні виплати. Також на вказану картку може бути зарахована будь-яка виплата (а.с. 26).

06 березня 2024 року боржниця звернулася до Зарічного ДВС із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій, в якій просила визнатичи рахунок № НОМЕР_1 поточним рахунком для здійснення видаткових операцій (а.с. 28).

11 березня 2024 року державним виконавцем Бистрик О.М. прийнято постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи боржника у банку для здійснення видаткових операцій, а саме визначив для боржниці фізичної особи ОСОБА_1 поточний рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року (а.с. 83).

15 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Зарічного ДВС із заявою, в якій просила прийняти постанову у виконавчому провадженні № 50375681, якою зняти арешт з коштів, накладений постановою від 05 березня 2024 року № 50375681 про арешт коштів боржника, що містяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», котрий є рахунком спеціального призначення для отримання заробітної плати; списані кошти (заробітну плату) з банківського рахунку НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» та призначений для зарахування заробітної плати просила повернути за вказаними нею реквізитами (а.с. 30).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 березня 2024 року у справі № 591/9268/14-ц видано дублікат виконавчого листа у справі № 591/8268/14-ц, виданого 05 січня 2016 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Альфа-Банк» 283869,55 грн заборгованості за кредитним договором у частині боржника ОСОБА_1 (а.с. 93 на звороті).

З банківської виписки по картці /рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) вбачається, що 06 березня 2024 року в межах стягнення відповідно до виконавчого провадження списано 75 622,53 грн, а 01 травня 2024 року 14 619,61 грн (а.с. 34-44).

Розпорядженням державного виконавця № 503755681 від 02 травня 2024 року грошові кошти у сумі 75 622,53 грн, що надійшли 06 березня 2024 року, 14619,61 грн, що надійшли 01 травня 2024 року, 5,35 грн, що надійшли 01 травня 2024 року, 1000 грн, що надійшли 01 травня 2024 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 591/9268/14-ц, виданого 05 січня 2016 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення грошових сум з ОСОБА_1 , перераховано: 82 715,63 грн на користь АТ «СЕНС БАНК»; 8271,56 грн виконавчого збору та 260,30 грн витрат виконавчого провадження перераховано на відповідні рахунки (а.с. 105).

Постановою державного виконавця від 14 травня 2024 року знято арешт з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», що належить боржниці ОСОБА_1 (а.с. 108 на звороті 109).

Крім того, апеляційному суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Школьним В.А. надано копію постанови державного виконавця від 10 березня 2025 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки борг сплачено боржником в повному обсязі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про часткове задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів на банківському рахунку заявниці, який використовується останньою для отримання заробітної плати, що суперечить положенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у даному випадку із заробітної плати може бути утримано лише її частину. З урахуванням того, що заборгованість за виконавчим документом наявна, а арешт на грошові кошти, що накладений постановою державного виконавця від 14 травня 2024 року знятий, а грошові кошти в розмірі 75 622,53 грн 06 березня 2024 року; 14 619,91 грн 01 травня 2024 року; 5,35 грн 01 травня 2024 року; 1000 грн - 01 травня 2024 року були списані державним виконавцем з банківського рахунку заявника, що призначений для виплати заробітної плати, звернення стягнення на які заборонено законом та у період відсутності оригіналу виконавчого документа в матеріалах виконавчого провадження, так як дублікат виконавчого листа було отримано в Зарічному суді лише 09 травня 2024 року, а арешт проведено 05 березня 2024 року, тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скарги в частині зобов`язання державного виконавця Бистрик О.М. або іншої посадової особи Зарічного відділу ДВС повернути боржниці списані кошти.

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду в частині задоволення вимог скарги не узгоджуються з вимогами закону.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України (в ред. на час звернення ОСОБА_1 до суду з відповідною заявою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В даній справі предметом апеляційного перегляду є ухвала суду в частині зобов`язання державного виконавця Бистрик О.М. або іншої посадової особи Зарічного відділу ДВС повернути боржниці ОСОБА_1 грошові кошти списані з банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» при примусову виконанні виконавчого листа № 591/9268/14-ц, виданого 05 січня 2016 року.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 465/6045/20 (провадження № 61-421св22), зазначено, що «цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) зазначено, що «відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Попередніми судовими інстанціями в порядку статті 35 ГПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) установлено, що ухвалою від 19 червня 2012 року в справі № 1/19 Господарський суд Луганської області визнав недійсною в частині стягнення з позивача 2467967,79 грн постанову Відділу примусового виконання від 26 березня 2012 року. Зазначене свідчить про безпідставне стягнення Відділом примусового виконання виконавчого збору в сумі 2467967,79 грн, у зв`язку з чим підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позову, втім зазначає, що стягнення спірної має відбуватися на підставі норми статті 1212 ЦК України».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11(провадження № 14-31цс21) зазначено, що «якщо ж спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, і виконавець звернувся до суду цивільної юрисдикції (як у цій справі), то підстави для закриття провадження за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду про те, що поняття "спір про право", наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК України наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК України, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Такий висновок узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18) про залишення позову без розгляду. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду також звернула увагу, що процесуальні кодекси не містять норми про процесуальну аналогію. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні […] Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії».

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просила, в тому числі, зобов`язати державного виконавця Бистрик О.М. або іншу посадову особу Зарічного відділу ДВС повернути їй грошові кошти списані з банківського рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритого на ім`я боржника ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк», а саме грошові кошти в сумі 75 622,53, списані 06 березня 2024 року; в сумі 14 619,61 грн списані 01 травня 2024 року; в сумі 5,35 грн списані 01 травня 2024 року; в сумі 1000 грн списані 01 травня 2024 року. Водночас, державний виконавець заперечує перебування на депозитному рахунку відділу зазначених коштів та зазначає, що стягнуті кошти на момент ухвалення судового рішення перераховано на користь стягувача. Тому в цій справі наявний спір про право. Такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи, в якій вирішується спір між боржником і стягувачем, тобто не в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 191/1052/18 (провадження № 61-5335св22).

За встановлених обставин справи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України ухвала суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні скарги в цій частині вимог.

Керуючись ст. ст. 367; 374; 376, 381-382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2024 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бистрик Ольги Михайлівни або іншої посадової особи Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернути боржниці грошові кошти списані з банківського рахунку.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 4 червня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова