Номер провадження: 22-ц/813/2947/25
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Калініченко Л.В. 15 жовтня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2024 року КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію в розмірі 108352 грн. та витрат зі сплати судового збору.

Представник позивача заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач зареєстрована та проживає в кв. АДРЕСА_1 , на ім`я якої відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Дану квартиру забезпечує тепловою енергією КП «Теплопостачання міста Одеси».

Позивач зазначав, що відповідач, отримуючи послуги з постачання з теплової енергії, оплачувала їх частково, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість у загальному розмірі 108352,00 грн., що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня грудня 2024 року позовні вимоги КП «Теплопостачання міста Одеси» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість за надані послуги з теплової енергії за період з квітня 2017 року по лютий 2024 року у розмірі 65874,85 грн. та судові витрати в сумі 1840,72 грн..

У задоволенні позову КП «Теплопостачання міста Одеси» в решті частини позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію за період з грудня 2010 року по березень 2017 року включно, що становить суму 42477,15 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позовні вимоги КП «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення з відповідача заборгованості за період з січня 2022 року по лютий 2024 року в сумі 5181,25 грн. є необгрунтованими, оскільки доданий до позову реєстр нарахувань та оплат за абонентом не скріплений печаткою позивача, не містить підпису керівника та головного бухгалтера КП.

Сторони про розгляд справи на 22 квітня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Сторони у справі сповіщалися шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та є власником даного нерухомого майна, починаючи з 16 вересня 2011 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 липня 2011 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., зареєстрованого в реєстрі за №1277.

Теплопостачання вказаного будинку забезпечує КП « Теплопостачання м. Одеси».

На ім`я відповідачки, як абонента за вказаною адресою, відкрито особовий рахунок за № НОМЕР_1 , за яким обліковуються надані послуги з теплопостачання.

Таким чином, відповідачка є споживачем теплової енергії, яка надається позивачем за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_2 .

З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що у абонента за особовим рахунком № НОМЕР_1 , який відкрито на ім`я ОСОБА_1 обліковується заборгованість, яка станом на 01 лютого 2024 року становила 108352 грн.

З підстав наявності вказаної заборгованості, та невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати коштів за надані послуги з теплової енергії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом.

Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску.

Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених ст. 16 цього Закону.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії.

Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 3 Розділу VI Прикінцеві та Перехідні положення вказаного Закону встановлено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Згідно ст. 162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Встановлення тарифів є компетенцією відповідних органів влади та місцевого самоврядування.

Статтею 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартину плату і плату за комунальні послуги.

Згідно пп. 5 п. 45 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Кабінетом Міністрів України (постанова від 21 серпня 2019 року №830) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач є належним постачальником послуг з теплової енергії до кв. АДРЕСА_1 , за якою значиться абонент за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , яка є власником даного нерухомого майна.

Крім того, під час розгляду справи відповідачкою не спростовано той факт, що саме вона є споживачем послуг з теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , які надаються КП «Теплопостачання міста Одеси».

Відповідно, ОСОБА_1 є споживачем теплової енергії за вказаною адресою, послуги з надання яких надаються позивачем.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань зі сплати коштів за надані послуги з теплової енергії, у відповідачки згідно з поданим до суду розрахунком заборгованості виникла заборгованість, яка станом на 01 лютого 2024 року, за період з грудня 2010 року по лютий 2024 року, складає 108352,00 грн.

Зі вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем частково здійснювалась сплата коштів за надані послуги, однак не в повному обсязі, а саме у: грудні 2010 року; жовтні 2011 року; травні 2012 року; липні 2012 року; вересні 2012 року; жовтні 2012 року, а також листопаді 2015 року.

Крім того, ОСОБА_1 не оспорювався факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії, їх споживання, як і не оспорювалась якість відповідних послуг.

З урахуванням викладеного, суд дійшов правильного висновку, що між КП «Теплопостачання міста Одеси» та споживачкою ОСОБА_1 , на ім`я якої відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , існують фактичні договірні відносини з постачання позивачем теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчать вчинені споживачем дій, які засвідчують її бажання укласти договір, а саме факт споживання теплової енергії та часткова сплата грошових коштів за спожиті послуги.

ОСОБА_1 , заперечуючи проти заявлених позовних вимог, просила суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до даних вимог, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з даним позовом звернувся 05 серпня 2024 року та заявлено до стягнення заборгованість станом на 01 лютого 2024 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість у розмірі 108352,00 грн. нарахована за період, починаючи з грудня 2010 року по лютий 2024 року, включно.

Під час обчислення строків позовної давності судом правильно враховано, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, було доповнено п. 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені ст. 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30 червня 2023 року. Таким чином, на території України було встановлено дію карантину безперервно з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім того, відповідно Закону України №2120-IX від 15 березня 2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє по теперішній час.

Враховуючи, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року набрав чинності 02 квітня 2020 року, строк позовної давності в три роки для позивача, що розпочався з квітня 2020 року, є продовженим по даний час.

Три роки до квітня 2020 року розпочинаються з квітня 2017 року.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з грудня 2010 року по березень 2017 року включно, в сумі 42477,15 грн., заявлені з пропуском позовної давності.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про застосування строків позовної давності, та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з квітня 2017 року по лютий 2024 року у розмірі 65874,85 грн. (108352 42477,15).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позовні вимоги КП «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення з відповідача заборгованості за період з січня 2022 року по лютий 2024 року в сумі 5181,25 грн. є необгрунтованими, оскільки доданий до позову реєстр нарахувань та оплат за абонентом не скріплений печаткою позивача, не містить підпису керівника та головного бухгалтера КП, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказаний розрахунок містить усі необхідні складові нарахування, інформацію про абонента, застосовані тарифи, періоди нарахування, інформацію про частково сплачені кошти, є послідовним та логічним для сприйняття, а відтак, є належним та допустимим доказом на підтвердження наявної заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2024 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 травня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе