Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючої судді Петровської М.В.,

за участю секретаря судових засідань Дзюман О.І.,

представника позивача - Янчука М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м.Житомира в особі Житомирської міської ради про встановлення факту належності майна та визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Янчук Максим Олександрович, звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира через підсистему "Електронний суд" із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить:

- встановити факт володіння, на праві власності, ОСОБА_2 , квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати, в порядку спадкування, за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була матір`ю позивачки. Позивачка фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки була там зареєстрована. Але до складу спадкового майна не увійшла квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки спадкодавець не зареєструвала право на дане майно. Рішенням виконавчого комітету міської/районної ради від 26.04.1976 № 155, спадкодавцю надана 4-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 , у зв`язку зі знесенням будинку під нове будівництво. Квартира виділена спадкодавцю в особисту власність замість знесеного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Матір позивачки дійсно за життя була власником зазначеної квартири, однак належним чином не оформила своє право власності на неї.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 29 січня 2024 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання.

02.04.2024 на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що в наданих до позову документах відсутні докази того, що квартира АДРЕСА_1 передавалась ОСОБА_2 у власність. Також відсутні докази того, що ОСОБА_2 отримувала будь-які правовстановлюючі документи на дану квартиру. Відповідно до листа КП «Житомирське обласне міжміське бюро по технічній інвентаризації» інвентаризаційна справа щодо даної квартири не формувалася. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 не зверталась з питанням оформлення та реєстрації права власності на спірну квартиру. Інших доказів перебування у власності ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 до матеріалів позовної заяви не надано. Так як спірна квартира не належала спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності, право на неї не може бути визнано в порядку спадкування за ОСОБА_1 . Відповідно до матеріалів справи рішенням виконавчого комітету Корольовської районної ради депутатів трудящих м.Житомира від 26.04.1976 № 155 «Про виділення квартир громадянам» гр. ОСОБА_2 (склад сім`ї - 5 чол.) була надана вільна 4-кімнатна квартира АДРЕСА_1 . Спірна квартира не приватизована та є власністю Територіальної громади м.Житомира, тобто є в комунальній власності. Обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. В матеріалах справи відсутні докази звернення до органу приватизації з питання приватизації вказаної квартири. Також, у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровано 5 (п`ять) осіб.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 21 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі.

В судовому засіданні представник позивачки- адвокат Янчук М.О. просив задовольнити позов з підстав, зазначених у ньому.

Представник відповідача Житомирської міської ради - Сищук Н.М. згідно поданої заяви від 02.04.2024 просила розглядати справу за її відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 405647127 від 27.11.2024, відсутні записи про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради № 10-10/1531/2025 від 17.03.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання наступних осіб: ОСОБА_3 з 12.09.2012, ОСОБА_4 з 02.07.2005, ОСОБА_1 з 01.07.2005, ОСОБА_5 з 27.05.2000, ОСОБА_6 з 28.06.1996.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьками якої записані ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (копії свідоцтв про смерть НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ).

19.03.1980 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , призначено опікуна ОСОБА_8 , що підтверджується копією посвідчення.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_9 , батьками якої записані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

У відповідності до довідки адресно-довідкового бюро від 02.06.2005, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 29.05.2001 знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_5 , та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

За змістом талону статистичного обліку до листка вибуття від 18.03.1999, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була прописана за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Корольовської районної ради депутатів трудящих м.Житомира від 26.04.1976 № 155 «Про виділення квартир громадянам району» з додатком № 1 до нього, гр. ОСОБА_2 у складі сім`ї - 5 чол., у зв`язку із знесенням будинку по АДРЕСА_2 під нове будівництво, була надана вільна 4-кімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Згідно листа виконавчого комітету Житомирської міської ради № 25/Я-6184/1817 від 28.07.2023, інформація щодо знесення в період 1973-1975 рр. приватного будинку АДРЕСА_1 , відсутня.

Листом від 26.04.2024 № 124 Комунальне підприємство "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради повідомило про відсутність інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_2 , оскільки така в архіві підприємства не обліковується.

Копія інвентаризаційної справи № 12502 на домоволодіння АДРЕСА_1 містить журнал внутрішніх обмірів та підрахунків площ літер «А» та план, в тому числі по квартирі АДРЕСА_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо позовних вимог про встановлення факту володіння, на праві власності, ОСОБА_2 , квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Частиною четвертою статті 25 ЦК України передбачено, що в момент смерті фізичної особи її цивільна правоздатність припиняється.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.07.2020 у справі № 201/10050/17, предметом позову у якій було встановлення факту належності спадкодавцю, який помер, майна на праві особистої приватної власності, а також віднесення цього майна до складу його спадщини, встановлено, що:

«Частиною четвертою статті 25 ЦК України передбачено, що в момент смерті фізичної особи її цивільна правоздатність припиняється. Тобто, суд не може вирішували питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності.[…]Вирішуючи спір, який виник між сторонами цієї справи, суди першої та апеляційної інстанцій на вказане уваги не звернули і усупереч вимогам статті 25 ЦК України вирішили питання про права особи, цивільна процесуальна правоздатність і дієздатність якої припинена у зв`язку з її смертю, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. Крім того, Верховний Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом встановлення факту належності майна померлому на праві особистої приватної власності не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже дійсною метою цього позову є захист права позивача на отримання спадщини.»

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Отже, у задоволенні вимоги про встановлення факту володіння на праві власності ОСОБА_2 квартирою слід відмовити, оскільки остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим суд не може вирішувати питання про права цієї особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності, та такий спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Щодо вимог про визнання в порядку спадкування за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України,Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У відповідності до ст.524 Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст.256 ЦК УРСР).

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ст.259 ЦК УРСР).

За змістом ст.ст.548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Слід зазначити, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

У відповідності до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, право особистої власності громадян на жилий будинок (частину будинку), квартиру в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів:

нотаріально посвідченим договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності (договором про право забудови, укладеним до 26 серпня 1948 року), договором (випискою з нього) про надання житлово-будівельному колективу індивідуальних забудовників земельної ділянки для будівництва жилого будинку;

нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни;

виданим державною нотаріальною конторою свідоцтвом про придбання жилого будинку (частини будинку) або квартири з прилюдних торгів;

свідоцтвом про право особистої власності на будинок (частину будинку);

актом про денаціоналізацію (демуніципалізацію) будинку;

свідоцтвом про право на спадщину;

свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданим державною нотаріальною конторою;

копією рішення народного суду, що вступило в законну силу, яке підтверджує право власності на будинок;

договором про поділ майна;

рішення товариського суду про поділ будинку між подружжям.

На підтвердження права особистої власності на жилий будинок (частину будинку), квартиру в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників можуть бути подані інші документи, які ввійшли до "Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР", доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженої з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року.

Згідно п.124 Інструкції, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР).

Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок (частина будинку) або квартира в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, державний нотаріус вимагає правовстановлюючий документ про належність будинку (частини будинку), квартири спадкодавцю, довідку-характеристику бюро технічної інвентаризації, а в місцевостях, де інвентаризація не провадилась,- довідку виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих, (п.128 Інструкції).

У цій справі позивачем не надано доказів на підтвердження факту зміни прізвища позивачкою, а отже факту родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як і не надано достатніх доказів того, що ОСОБА_3 за життя набула права власності на спірну квартиру, а ОСОБА_1 фактично вступила в управління або володіння спадковим майном або подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Також, як встановлено з відповіді Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради № 10-10/1531/2025 від 17.03.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , однак клопотання щодо залучення вказаних осіб як відповідачів у справі до суду не подавалось.

Враховуючи наведене у сукупності, ОСОБА_1 не доведено, що вона набула права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , не подано клопотання про залучення до участі у справі як відповідачів зареєстрованих у спірній квартирі осіб, у зв`язку із чим у задоволенні позову в цій частині слід також відмовити.

Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Територіальної громади м.Житомира в особі Житомирської міської ради (м.Житомир, майдан ім.С.П.Корольова, 4/2, ) про встановлення факту належності майна та визнання права власності в порядку спадкування, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 21.04.2025.

Суддя М. В. Петровська