ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/6857/24
Номер провадження 22-ц/818/666/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2024 року в складі судді Теслікової І.І. по справі № 638/6857/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання дій неправомірними, бездіяльність щодо укладання договору оренди, стягнення збитків та моральної шкоди та об`єднання його з первісним позовом по цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року Харківська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 192 844, 65 грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,2025 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :14:001:0057 за період з 18 грудня 2020 року по 31 грудня 2021 року, а також судовий збір.

15 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до Харківської міської ради, в якій вона просила:

визнати її неналежним відповідачем по справі № 638/6857/24;

визнати відсутність формування земельної ділянки загальною площею 0.2025га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :14;001:0057;

визнати відсутність передачі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 в її користування від Харківської міської ради;

визнати неправомірними дії Харківської міської ради по нарахуванню безпідставно збережених кошти у розмірі орендної плати у сумі 192 844 грн 85 коп. за використання земельної ділянки загальною площею 0.2025 гa по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :14;001:0057 за період з 18 грудня 2020 року по 31 грудня 2021 рік;

визнати недійсним Акт обстеження Харківської міської ради земельної ділянки, загальною площею 0.2025 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :14;001:0057 від 30 січня 2024 року;

визнати порушення Харківською міською радою строків укладання договору оренди, земельної ділянки загальною площею 0.2025 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :14;001:0057 з Громадською Організацією «Товариство захисту інвалідів»;

стягнути з Харківської міської ради матеріальні збитки у вигляді не отриманої орендної плати по договору оренди автомобільної стоянки з нежитловими будівлями за адресою АДРЕСА_1 на суму 13 500 грн;

стягнути з Харківської міської ради моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2024 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги за первісним позовом та зустрічним мають різні предмети доказування, крім того у зустрічній позовній заяві об`єднано кілька вимог, які підлягають розгляду в порядку різних видів судочинства, їх сумісний розгляд є недоцільним, у зв`язку з чим підстави для прийняття зустрічного позову відсутні.

На вказане судове рішення 24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила ухвала суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що вимоги за первісним позовом та зустрічним мають різні предмети доказування та не є взаємопов`язані.

Вимоги зустрічного позову виникають з тих самих правовідносин, що й позову Харківської міської ради, а саме - факт набуття нею права власності на автостоянку з нежитловими приміщеннями; позови обумовлені одними й тими самими підставам та доказами, їх спільний розгляд є доцільним та сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору.

Також, задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого спрямовано на доведення відсутності у Позивача матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37- 40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві, яка входить до переліку ухвал суду зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 1-3 статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною 2 статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом з метою захисту прав відповідача, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

При поданні зустрічного позову позивач за первісним позовом стає відповідачем за зустрічним позовом, а відповідач займає процесуальне становище позивача. При цьому, пред`являючи зустрічний позов, відповідач завжди має переслідувати одночасно дві цілі: захистити своє порушене чи оспорене право та захиститися проти вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом з метою захисту прав відповідача, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19), постанові Верховного Суду у справі № 638/6226/21 (провадження № 61-9559св23).

Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову.

Подання такого зустрічного позову має на меті не лише довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом, а й захистити права відповідача в обраний ним спосіб. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 522/14499/21 (провадження № 61-10754св22).

Як вбачається з матеріалів справи предметом первісного позову є стягнення з відповідача на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки загальною площею 0,2025 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :14:001:0057 за період з 18 грудня 2020 року по 31 грудня 2021 року.

Предметом зустрічного позову є вимоги про визнання відсутності формування земельної ділянки загальною площею 0.2025га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :14;001:0057 та її подальшої передачі ОСОБА_1 , оскарження дій Харківської міської ради, стягнення матеріальних збитків у вигляді не отриманої орендної плати по договору оренди автомобільної стоянки з нежитловими будівлями за адресою АДРЕСА_1 на суму 13 500 грн, а також стягнення моральної шкоди.

Отже, предмет та підстави первісного і зустрічного позові не є тотожними. Відповідно, різними є й предмети доказування за ними. Зв`язок між вимогами зустрічного та первісного позовів є лише опосередкованим, а тому спільний розгляд первісного та зустрічного позовів у цій справі не є доцільним та матиме наслідком зволікання зі своєчасним розглядом справи.

Також, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зважаючи, що зустрічний позов містить вимоги щодо оскарження дій органу місцевого самоврядування, висновки суду першої інстанції про неможливість спільного розгляду позовів є обґрунтованими.

Отже, вимоги зустрічного позову відповідача можуть бути заявлені у самостійному позові з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування. Право відповідача на доступ до правосуддя не порушено.

Доводи відповідачки, що вимоги зустрічного позову виникають з тих самих підстав, а тому задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, не є обґрунтованими, а тому відсутні встановлені процесуальним законом підстави для спільного розгляду обох позовів.

Сам факт пред`явлення зустрічного позову щодо однієї й тієї ж земельної ділянки не свідчить про необхідність розгляду в одному провадженні з первісним позовом.

Також, обставини набуття ОСОБА_1 права власності на автостоянку з нежитловими приміщеннями можуть бути встановлені під час розгляду позову Харківської міської ради, а тому викладення їх в окремому зустрічному позові не є обов`язковим та не порушує права сторін.

За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі. Таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як таку, яка постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 травня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук