ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/2389/24 Номер провадження 22-ц/814/2350/25Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із суборендної плати та розірвання договорів суборенди земельних ділянок.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 чи будь-якій іншій особі, яка діятиме від імені чи в інтересах ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення суду по справі №530/2389/24 вчиняти будь-які дії щодо користування земельними ділянками: кадастровий номер :00:050:0012, кадастровий номер :00:009:0002, кадастровий номер :00:010:0006,а саме: проводити будь-які сільськогосподарські роботи, у тому числі, але не виключно: боронувати, дискувати, культивувати, орати, сіяти, збирати врожай, вносити будь-які мінеральні чи органічні добрива, засоби захисту рослин, тощо.

Копію ухвали направлено до Зіньківського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (місце знаходження: м. Зіньків, вул. Воздвиженська, 64, Полтавського району, Полтавської області) - для виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в забезпеченні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивач не навів, а суд першої інстанції не дослідив обставини, які відповідно до ЦПК України та судової практики є підставами для вжиття заходів забезпечення позову, а саме не з`ясував, чи існують обставини, які з високою ймовірністю можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертає увагу суду, що суборенда за 2024 рік ОСОБА_2 сплачена в повному обсязі а землі вже підготовані до посіву і задоволення заяви про забезпечення позову призводить до неможливості проведення будь-яких сільськогосподарських робіт, що є прямим втручанням в його господарську діяльність і завдасть значних збитків.

У відзиві ОСОБА_2 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить ухвалу суду залишити без змін.

Звертається увага, що твердження апеляційної скарги про недоведеність обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову, спростовуються обставинами, якими обгрунтований позов. Посилання відповідача на повну оплату орендної плати за 2024 рік спростовується самими квитанціями наданими суду, оскільки отримувач коштів в них вказаний ГУКУ в Полтавській області.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із суборендної плати та розірвання договорів суборенди земельних ділянок, просив: - стягнути із ОСОБА_1 заборгованість зі сплати суборендної плати у розмірі 302 745,60 грн, інфляційні втрати у розмірі 24 911,59 грн та 3% річних у розмірі 9660,36 грн;

- розірвати договори суборенди земельних ділянок від 25.10.2021 (земельна ділянка з кадастровим номером :00:050:0012), від 28.07.2022(земельна ділянка з кадастровим номером :00:009:0002), від 28.07.2022 (земельна ділянка з кадастровим номером :00:010:0006) укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

10.03.2025 ОСОБА_2 подав до місцевого суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом заборони ОСОБА_1 чи будь якій іншій особі, яка діятиме від імені чи в інтересах ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення суду по справі № 530/2389/24 вчиняти будь-які дії щодо користування земельними ділянками: кадастровий номер № :00:050:0012, №:00:009:0002, №:00:010:0006, саме: проводити будь-які сільськогосподарські роботи, у тому числі ,але не виключно: боронувати ,дискувати, культивувати, орати, сіяти, збирати врожай, вносити будь-які мінеральні чи органічні добрива, засоби захисту рослин, тощо.

В обгрунтування заяви вказував, що станом на дату подання позовної заяви заборгованість зі сплати суборендної плати по договорах суборенди у загальному розмірі становить 302 745,60 грн, а незабаром розпочнеться проведення комплексу весняно-польових робіт та сезонного посіву сільськогосподарських культур, та у разі здійснення засіву зазначених земельних ділянок відповідач здійснюватиме повернення спірних земельних ділянок тільки після збору врожаю, що ускладнить виконання рішення суду, у разі задоволення позову, та не дасть можливість ефективного захисту прав позивача.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову може бути подана до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. (ч. 4 ст. 152 ЦПК України)

Види забезпечення позову визначені у ч. 1 ст. 150 ЦПК України, а саме: позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Перелік видів забезпечення позову не є вичерпним.

Згідно з ч. ч. 2-3 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі№ 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Предметом спору у справі є вимоги про стягнення заборгованості із суборендної плати і розірвання договорів суборенди.

Основним доводом заяви про забезпечення позову є те, що після проведення відповідачем весняно-польових робіт, останній зможе повернути спірні земельні ділянки, у разі задоволення позову, лише після збирання вражаю, що ускладнить виконання рішення суду. Вирощування врожаю на спірних земельних ділянках призведе до майнового конфлікту між сторонами.

Такі доводи не можна визнати обгрунтованими, так як, вочевидь, метою заявленого позову є повернення земельних у користування позивача

Ні позовна заява, ні заява про забезпечення позову не містять фактичних даних про те, що ведення відповідачем господарської діяльності на спірних земельних ділянках призводить (чи неминуче призведе) до погіршення їхньої родючості чи інших якісних характеристик.

У разі задоволення позову, позивач отримає плату за користування земельними ділянками, доля майбутнього можливого врожаю на спірних земельних ділянках вирішується відповідно до вимог ЦК і ЗК України.

При вирішення питання про забезпечення позову суд не вправі оцінювати обгрунтованість позову (доведеність обставин, на які посилається позивач), тому заборона здійснювати господарську діяльність на землі, яка перебуває у законному користуванні відповідача - до ухвалення рішення про задоволення позову, буде неспівмірним втручанням у права та законні інтереси відповідача.

За таких обставин ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по суті заяви про відмову в її задоволенні.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із суборендної плати та розірвання договорів суборенди земельних ділянок, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26 травня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов