Справа № 565/2757/24
Провадження № 2/565/299/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Зейкана І.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Бірюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вараського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2024 року до Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява, в якій КП «ВТВК» ВМР просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за комунальні послуги в розмірі 112 948 грн. 98 коп. та стягнути судовий збір сплачений при подачі позовної заяви в сумі 3028 грн.

Позов обґрунтовується тим, що між КП «ВТВК» ВМР та відповідачем ОСОБА_1 були укладені типові індивідуальні договори про надання комунальних послуг. Відповідно до умов цих договорів фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послуги або факт отримання послуги. Станом на 01.12.2024 за адресою АДРЕСА_1 , а саме за особовим рахунком № НОМЕР_1 наявна заборгованість за оплату комунальних послуг за період з квітня 2020 до липня 2024 в сумі 112 948 грн 98 коп.

В липні 2024 року КП «ВТВК» BMP звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 . 23.07.2024 року Кузнецовським міським судом Рівненської області був виданий судовий наказ у справі №565/1531/24 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату комунальних послуг. Проте, судовий наказ був скасований відповідачем.

В листопаді 2024 року до КП «ВТВК» ВМР звернувся ОСОБА_2 із заявою про переоформлення особового рахунку на його ім`я, надавши документи, підтверджуючі право власності на квартиру, а саме: копія договору купівлі-продажу від 04.07.2024 року, витяг з Державного реєстру речових прав. Згідно з договором, ОСОБА_2 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 року у ОСОБА_1 . Відповідно, станом на сьогодні, власником квартири по вищезазначеній адресі є покупець.

Періодом, коли виникла заборгованість, є квітень 2020 - липень 2024. Отже, в період заборгованості, власником та фактичним споживачем комунальних послуг у даній квартирі був ОСОБА_1 , а тому обов`язок з оплати наданих комунальних послуг до 04.07.2024 року належить саме йому. З договору випливає, що покупець ОСОБА_2 та продавець ОСОБА_1 не домовлялись про сплату заборгованості за комунальні послуги покупцем.

Відповідач відзив у справі не подавав, проте у заяві про скасування заочного рішення суду представник відповідача ОСОБА_3 зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає повністю та висловила позицію про безпідставність позовних вимог, яку обґрунтувала наступними обставинами.

Зокрема, зазначила, що відповідач визнає, що був власником квартири до 04.07.2024 року. Його дружина разом з дітьми виїхала за межі України в липні 2022 року, а відповідач виїхав 25.12.2022 року, послугами будь-якого водопостачання та водовідведення відповідно ніхто не користувався, що підтверджується відмітками в їх закордонних паспортах та наданими ними показниками лічильників. Позивач не надає жодних відомостей показників лічильників, які б підтверджували здійсненні ними нарахування боргів. Як підстава позову зазначено, що між сторонами укладено типові індивідуальні договори про надання комунальних послуг, проте жодного такого договору за підписом відповідача до позову не додано. В квартирі відповідача були встановлені прилади обліку, показники яких жодним чином позивачем не наведено та навіть не згадується, хоча за їх наявності розрахунки відбуваються за показниками таких, щодо води за куб. м. фактичного споживання, такі докази та відомості суду позивачем не надано взагалі, як й не зрозуміло порядок обчислення боргу взагалі, адже сам розрахунок такого відсутній. Позивач зазначає, що станом на 01.12.2024 року за особовим рахунком НОМЕР_1 наявна заборгованість за оплату комунальних послуг за період квітень 2020 - липень 2024 в сумі 112 948 грн, проте не зазначено яких саме послуг і відповідного розрахунку не додано. Позивач зауважує, що відповідач отримав послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що нібито підтверджується Архівом нарахувань за квітень 2020 року-липень 2024 року, проте архів нарахувань є не первинним документом обліку, а є лише складеним позивачем без наявності погодження з відповідачем та документального підтвердження первинними документами обліку списком з відображенням тарифів на комунальні послуги і такий «архів» не свідчить про наявність боргу і споживання послуг відповідачем. Суми зазначені у архівах нарахуваннях є очевидно несправедливими. Відповідач зазначає про сплив позовної давності щодо щомісячних платежів будь-яких послуг відносно позивача до 16.12.2021, усі нарахування є такими, що знаходяться поза межами такого строку, що є самостійною підставою відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України для відмови у позові, про що й заявляє відповідач.

У судовому засіданні представник позивача Хомич А.І. позовні вимоги підтримала повністю та надала пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обгрунтована позовна заява. Відповідаючи на поставлені питання пояснила, що нарахування плати за водопостачання та водовідведення на період з січня 2023 до січня 2024 включно здійснювались шляхом поділу небалансових залишків на кількість користувачів, у яких відсутні вузли розподільчого обліку, оскільки у цей період у відповідача не були повірені вказані вузли. Після повірки з лютого 2024 року йому почали нараховувати по показниках засобів розподільчого обліку.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Представник відповідача Федчук Т.М. у судовому засіданні визнала, що відповідач ОСОБА_1 у період з 2020 до 04.07.2024 був власником квартири АДРЕСА_2 та пояснила, що відповідач фактично визнає заборгованість за постачання теплової енергії, вивезення побутових відходів, нараховану абонплату за постачання гарячої і холодної води, а також нарахування за холодну та гарячу воду за показниками лічильників.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, встановив наступні обставини.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 996985 від 27.12.2024, відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 31.12.2024 до 01.08.2024.

Зі змісту копії договору купівлі-продажу квартири від 04.07.2024 (а.с. 38-39) вбачається, що відповідач ОСОБА_1 набув право власності на вказану квартиру у рівних частках разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 09.07.2013 та був власником до дня продажу, а саме до 04.07.2024.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 був власником, а отже і користувачем, квартири за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01 квітня 2020 до 01.07.2024, тобто у періоді, за який йому позивачем нараховано заборгованість із сплати комунальних послуг, а також був зареєстрований у вказаній квартирі.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать , зокрема, комунальні послуги, тобто послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частиною 1 ст.6 Закону України «Про житлово комунальні послуги» визначено учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг споживачів (індивідуальні та колективні), управителів, виконавців комунальних послуг.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області №180 від 17 серпня 2011 року «Про визначення виконавця житлово комунальних послуг м.Кузнецовськ», виконавцем всіх житлово-комунальних послуг м.Кузнецовську визначено Кузнецовське міське комунальне підприємство. Вказаним рішенням, до житлово комунальних послуг віднесено послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; послуги централізованого опалення і постачання гарячої води; послуги постачання холодної води та водовідведення; послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів.

Копією рішення Вараської міської ради від 25.06.2021 року № 524 підтверджується зміна назви Кузнецовського міського комунального підприємства на Комунальне підприємство "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради.

Згідно із ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Пунктами 1,5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані укладати договори про надання житлово комунальних послуг та оплачувати житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з правовим висновком, який міститься в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2018 року у справі № 711/11424/15-ц, хоча у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово - комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово -комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач нарахував позивачу заборгованість у сумі 112 948,98 грн за період з квітня 2020 до липня 2024.

Доводячи позовні вимоги позич подав до суду архів нарахувань за період з 01 квітня 2020 до 01 липня 2024 за особовим рахунком № НОМЕР_1 (а.с. 47-48), у якому не деталізовано види наданих послуг та нарахування за такими послугами, архів нарахувань за період з 01 жовтня 2021 до 01.07.2024 (а.с. 41-46) з деталізацією нарахувань за кожним видом послуги, а також рахунки за комунальні послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 , які направлялись на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 за період з січня 2020 до вересня 2021 та за період з січня 2022 до червня 2024 включно.

Оцінюючи зазначені докази в сукупності суд бере до уваги, що архів нарахувань за період з квітня 2020 до липня 2024 (а.с. 47-48) у частині нарахувань за період з 01.04.2020 до 01.09.2021 включно не узгоджується із наданими рахунками за комунальні послуги за цей період. Зокрема, у архіві нарахувань зазначено, що за квітень 2020 нараховано 754,13 грн, за травень 2020 801,1, за червень 2020 - 652,07 грн, за липень 2020 714,15 грн, за серпень 2020 786,25 грн, за вересень 2020 801,10 грн, за жовтень 2020 715,26 грн, за листопад 2020 726,13 грн, за грудень 2020 712,30 грн, за січень 2021 766,10 грн, за лютий 2021 867,58 грн, за березень 2021 913,21 грн, за квітень 2021 987,45 грн, за травень 2021 987,50 грн, за червень 2021 1 024,23 грн, за липень 2021 1 132,34 грн, за серпень 2021 906,32 грн, за вересень 2021 889,75 грн.

У той же час, рахунками за комунальні послуги за цей період підтверджується нарахування за комунальні послуги надані відповідачу за квітень 2020 580,18 грн, за травень 2020 528,69 грн, за червень 2020 435,90 грн, за липень 2020 399,52 грн, за серпень 2020 399,52 грн, за вересень 2020 399,52 грн, за жовтень 2020 399,52 грн, за листопад 2020 447,24 грн, за грудень 2020 578,88 грн, за січень 2021 583,21 грн, за лютий 2021 633,36 грн, за березень 2021 3 928,24 грн, за квітень 2021 914,18 грн, за травень 2021 635,19 грн, за червень 2021 582,03 грн, за липень 2021 1 810,40 грн, за серпень 2021 582,03 грн, за вересень 2021 620,35 грн.

Суд не може віддати перевагу архіву нарахувань або рахункам за комунальні послуги як доказам нарахування заборгованості за надані відповідачу комунальні послуги, оскільки іншими доказами вони не підтверджуються, а тому суд не бере їх до уваги.

У той же час, архів нарахувань за період з жовтня 2021 до липня 2024 (а.с. 41-46), архів нарахувань за період з квітня 2020 до липня 2024 (а.с. 47-48) та рахунки КП «ВТВК» ВМР виписані на ім`я відповідача узгоджуються між собою у частині щомісячних нарахувань за період з жовтня 2021 до червня 2024 включно, а тому суд бере до уваги зазначені докази.

У архіві нарахувань за період з жовтня 2021 до липня 2024 (а.с. 41-46) відображено, що станом на 01.10.2021 за відповідачем рахується заборгованість у сумі 13 774,48 грн і у подальшому зазначена сума заборгованості враховується позивачем у суму загального боргу, яку зазначив у позові до стягнення. Проте, оскільки вказана сума заборгованості станом 01.10.2021 не підтверджена належними та допустимими доказами у суду відсутні підстави для її стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь КП «ВТВК» ВМР.

Зі змісту пояснень представника відповідача Федчук Т.М. наданих у судовому засіданні, а також її заяви із розрахунком заборгованості, яку погоджується сплатити відповідач, вбачається, що останній фактично визнає вартість нарахованих позивачем комунальних послуг, а саме постачання холодної води, водовідведення холодної води, постачання гарячої води, водовідведення гарячої води за період з жовтня 2021 до грудня 2022 року включно, а також у період з лютого 2024 до липня 2024 включно, також визнає вартість нарахованих позивачем комунальних послуг, а саме опалення (теплопостачання), абонентське обслуговування (холодна вода) та абонентське обслуговування (гаряча вода) за весь період з жовтня 2021 до липня 2024 включно на загальну суму 8 742,25 грн.

Таким чином, між сторонами фактично існує спір щодо нарахування за постачання відповідачу холодної води, водовідведення холодної води, постачання гарячої води, водовідведення гарячої води за період з січня 2023 до січня 2024 року включно.

Обґрунтовуючи підстави для стягнення зазначених послуг у період з січня до червня 2023 позивач вказує, що з набранням чинності Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання змінилися підходи до обслуговування засобів обліку води. Зокрема, у відповідності до ч. 4 ст. 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" періодична повірка, обслуговування та ремонт лічильників здійснюється за рахунок їх власників.

Про необхідність проведення повірки засобів обліку було завчасно повідомлено споживачів директором КМКП Трачyком Ю. шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування. Оскільки відповідач не здійснив повірку засобів обліку гарячої та холодної води до грудня 2022 року, з 01 січня 2023 року зазначені засоби були зняті з абонентського обліку. Відтак, встановлені у квартирі відповідача квартирні лічильники вважалися такими, що не відповідають встановленим вимогам чинного законодавства у сфері метрології. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.9 Закону № 2119-VIII до встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Загальний обсяг споживання гарячої або питної води у такій будівлі визначається як сума обсягу, визначеного за допомогою вузлів розподільного обліку та розрахункового обсягу, визначеного за нормою споживання для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.

Відповідно до пункту 2 Порядку розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 № 1107, норматив (норма) питного водопостачання - розрахункова кількість питної води, яка необхідна для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб однієї людини протягом доби у конкретному населеному пункті, на окремому об`єкті або транспортному засобі. Нормативи питного водопостачання використовуються для визначення обсягів постачання питної води у разі відсутності або тимчасової несправності засобів обліку споживання питної води. Нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються та науково обґрунтовуються згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення спеціалізованими науководослідними організаціями на замовлення місцевих державних адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними після погодження із структурним підрозділом місцевої державної адміністрації охорони здоров`я, екології та природних ресурсів та територіальними органами Держводагентства. Рішенням Кузнецовської міської ради № 301 від 29.12.2011 «Про затвердження норм водоспоживання для споживачів, які мешкають у багатоповерхових, приватних, малоквартирних будинках та гуртожитках» було затверджено норми водоспоживання для споживачів, які мешкають у багатоповерхових, приватних, малоквартирних будинках та гуртожитках (копія додається). На підставі цього рішення Кузнецовське міське комунальне підприємство (нині - КП «ВТВК» ВМР) наказом № 15 від 10.01.2012 встановило норми водоспоживання для споживачів, які мешкають у багатоповерхових, приватних, малоквартирних будинках та гуртожитках. Згідно наказу № 39 від 30.01.2023 «Про комерційний облік споживання води», у разі прострочення терміну (-ів) повірки водолічильника (-ів), повірка яких закінчилась до 24 лютого 2022 року, нарахування плати за послуги водопостачання та водовідведення здійснювати за нормами водоспоживання, які затверджені рішенням Кузнецовської міської ради від 29.12.2011 № 301. Так, згідно з рішенням № 301, норма водоспоживання холодної води 180 літрів в день, гарячої води 120 літрів в день. У своїх письмових поясненнях представник позивач наводить як приклад нарахування за місяць січень 2023 року, в якому 31 день. 180 літрів множимо на 31 день і ділимо на 1000 (1 куб води це 1000 літрів) та результат множимо на кількість зареєстрованих людей. 180л/д*31/1000 = 5,58 5,58*5 = 27,9 (відповідно до інформації про кількість зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб за адресою: АДРЕСА_1 в січні 2023 року в квартирі відповідача було 5 зареєстрованих осіб). Так, як відповідач не здійснив повірку вузлів розподільного обліку холодної/ гарячої води до 12.2022 року, а з 01 січня 2023 року дані вузли були зняті з абонентського обліку, що в свою чергу позбавило Позивача законних підстав для нарахування фактично спожитих комунальних послуг за показаннями вузла розподільного обліку. Отже на думку представника позивача з 01.2023 по 06.2023 року позивач був зобов`язаний здійснювати розрахунки за постачання холодної/гарячої води із відповідачем згідно з чинним законодавством за нормами споживання.

До суду не подано доказів, що строк повірки вузлів розподільного обліку у квартирі, належній відповідачу, станом на 01.01.2023 закінчився. До суду подані лише копії свідоцтв про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 24ВЛ/287 та № 24ВЛ/288 від 05.03.2024. Зокрема, у зазначених свідоцтвах зазначені лічильники води Е-Т 1,5-U їх номери: №102098639 та № 102133201, а також те, що ці свідоцтва чинні до 05.03.2028.

Проте, суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_1 не заперечував обставини встановлення за місцем його проживання вузлів розподільного обліку у квартирі АДРЕСА_2 та те, що вони не були повірені у період з січня 2023 до січня 2024 включно.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2022 № 412, яка набрала чинності 08.04.2022, встановлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Вказана постанова втратила свою чинність 04.06.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.04.2023 № 440 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного та надзвичайного стану».

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні було введено воєнний стан, дія якого безперервно продовжувалась, у тому числі до 01.07.2024.

Таким чином, оскільки постановою КМУ від 05.04.2022 № 412 визначено, що позитивні результати повірки засобів вимірювальної техніки є чинними на період воєнного стану і такий стан тривав в Україні у період нарахування заборгованості зі сплати комунальних послуг, тобто з січня 2023 до червня 2023, у позивача не було підстав нараховувати плату виходячи з того, що у відповідача відсутні вузли розподільного обліку, тобто за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування та повинні були нараховувати виходячи із показників вузлів розподільного обліку, встановлених у квартирі відповідача.

Щодо правомірності та обґрунтованості нарахувань за постачання холодної та гарячої води та водовідведення у період з липня 2023 до січня 2024 позивач послався на те, що КП «ВТВК» ВМР з липня 2023 року започаткувало комерційний облік послуг, вимірювання яких забезпечується вузлом обліку, на підставі яких проводяться розрахунки за спожиті комунальні послуги. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяги спожитої у будівлі гарячої, питної води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляються між споживачами з урахуванням того, що у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами. Розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до Методики розподілу, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства(ч. 4 ст. 10 вказаного Закону). Розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315, в розділах ІХ, Х якої зазначено, що у будівлі/будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг небалансу гарячої/ холодної води не визначається Vгвпн.бал = 0, а обсяг споживання гарячої/холодної води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої гарячої/холодної води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої/холодної води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби (або відповідно до обсягу гарячої/холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг), обсягом витоків з внутрішньобудинкових мереж гарячої/холодної води (за наявності) та вузла обліку холодної води перед водопідігрівачем в індивідуальному тепловому пункті. Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку. Оскільки, прилад обліку відповідача у його квартирі наявний і жодних відомостей про його проходження повірки позивачу до 03.2024 року не надавалось, то останній здійснював розрахунки за надані послуги відповідно до Методики розподілу. Методика розподілу встановлює зобов`язання здійснювати розрахунки з таким споживачем як із споживачем приміщення якого не оснащене вузлами розподільного обліку (п. 4 ч. 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Проте нарахування позивачем відповідачу ОСОБА_1 у період з липня 2023 до січня 2024 вартості послуг за постачання холодної, гарячої води та водовідведення у порядку передбаченому розділами ІХ та Х Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315, є безпідставним. Так, особливості розподілу комунальних послуг під час дії воєнного стану в Україні передбачені у розділі ХІІІ цієї Методики. Норми цього розділу є спеціальними, які врегульовують спірні відносини саме у період дії воєнного стану, а тому підлягають до застосування у вирішенні спору між позивачем КП «ВТВК» КМП та відповідачем ОСОБА_1 .

Зокрема, п. 6 розділу ХІІІ зазначеної Методики визначено, що для споживачів, приміщення яких не обладнані засобами розподільного обліку, застосовується норма споживання відповідної комунальної послуги, встановлена органом місцевого самоврядування з урахуванням кількості фактично проживаючих та коригуючого коефіцієнту. У пункті 1 цього ж розділу визначено, що коригуючий коефіцієнт, це характеристика, що враховує зміну споживання та надання комунальних послуг в населеному пункті на період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (воєнний стан). Коригуючий коефіцієнт розраховується підприємством, що надає послуги централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання гарячої води та погоджується органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч зазначеній нормі, позивач не подав до суду докази визначення коригуючого коефіцієнта у період дії воєнного стану, що позбавляє суд можливості визначити суму заборгованості відповідача ОСОБА_1 за надані комунальні послуги в частині постачання холодної та гарячої води, а також водовідведення у період з січня 2023 до січня 2024 включно.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, доводи відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача до 16.12.2021 є безпідставними.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь КП «ВТВК» ВМР заборгованості за надані комунальні послуги, а саме постачання холодної води, водовідведення холодної води, постачання гарячої води, водовідведення гарячої води за період з жовтня 2021 до грудня 2022 року включно, а також у період з лютого 2024 до липня 2024 включно, опалення (теплопостачання), абонентське обслуговування (холодна вода) та абонентське обслуговування (гаряча вода) за період з жовтня 2021 до липня 2024 включно на загальну суму 8 742,25 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги КП «ВТВК» ВМР задоволені частково у розмірі 7,74 %, тому з відповідача слід стягнути пропорційно у сумі 234,37 грн.

Керуючись ст.ст.2, 3, 81, 89, 263, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 5-7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд,

У Х В А Л И В:

Позов Комунального підприємства "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради 8 742 (вісім тисяч сімсот сорок дві) грн 25 (двадцять п`ять) коп. заборгованості за надані комунальні послуги.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради 234 (двісті тридцять чотири) грн 37 (тридцять сім) коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Комунальне підприємство "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради, , місцезнаходження: Рівненська обл., м. Вараш, мкр-н Вараш, 25В.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя І.Ю.Зейкан