ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4237/25 Справа № 213/3732/24 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 213/3732/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мірошниченко Марина Володимирівна, на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Поповим В. В. у м. Покровську Донецької області,та повне судове рішення складено 24 січня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дитини.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що згідно з рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходів. Рішення перебуває на виконанні в Інгулецькому ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району (№ АСВП: 55385822).

Зазначає, що після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у позивача суттєво змінився сімейний та матеріальний стан. 20 вересня 2023 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 - третьою особою у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_6 .

Дружина зараз не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення дочкою трирічного віку; отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн.

Таким чином, на момент звернення з позовом до суду на утриманні позивача перебувають дружина та двоє малолітніх дітей. Позивач працює, але, починаючи з червня 2024 року, його заробітна плата значно зменшилася (раніше вона становила 24 000 грн, зараз 14 000 грн), що погіршило його матеріальний стан і матеріальний стан його сім`ї.

Вважає, що зменшення розміру до 1/6 частини його доходів на утримання сина ОСОБА_4 є розумним та не суперечить нормам матеріального права та буде справедливим балансом між захистом прав малолітнього сина, обов`язок з утримання якого на нього покладено, та правами його малолітньої дочки та дружини, що потребують утримання від нього.

Посилаючись на норми ст. 180 Сімейного кодексу України, уточнивши позовні вимоги в останній їх редакції, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/6 частку щомісячно до досягнення дитиною повноліття але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мірошниченко М.В., просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача.

Апелянт зауважує на тому, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не прийнято до уваги той факт, що 20 вересня 2023 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_6 , що свідчить про зміну матеріального стану позивача. Зазначає, що дружина позивача зараз не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення дочкою трирічного віку; отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. Крім того, позивач працює, але, починаючи з червня 2024 року, його заробітна плата значно зменшилася з 24 000 грн до 14 000 грн, що погіршило його матеріальний стан і матеріальний стан його сім`ї.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання представника відповідача, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року з ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виконавчий лист № 213/2823/17, виданий на підставі рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_4 , знаходиться на виконанні в Інгулецькому ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району.

ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю. Має діагноз: нижній парапарез внаслідок перинатального ураження ЦНС. Затримка психо-мовного розвитку. Відповідно до медичного висновку № 2159 від 21 жовтня 2024 року дитині встановлена інвалідність підгрупи А.

Згідно з характеристикою КЗО «Криворізька спеціальна школа «Перлина» ДОР» Назар є учнем 2 класу. Навчається в закладі з жовтня 2022 року. До цього навчався в класі для дітей з легкою розумовою відсталістю, у вересні 2023 року був переведений до класу для дітей з помірною розумовою відсталістю. Соціально-побутові навички сформовані недостатньо, навички особистої гігієни та виконання фізіологічних потреб сформовані частково. Дитина потребує постійної підтримки, супроводу та заохочення. Рівень соціальної адаптації недостатній.

20 вересня 2023 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи. На обліку в управлінні ПФУ не перебуває, пенсію не отримує. Перебуває на обліку в УПСЗН виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Розмір отриманої державної соціальної допомоги за період з січня 2024 року по грудень 2024 року становить 28 332 грн.

Також ОСОБА_2 отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 21 жовтня 2024 року така допомога надається з надбавкою на догляд (підгрупа «А»). Загальний розмір отриманої допомоги за період з січня 2024 року по грудень 2024 року становить 46 737,46 грн.

Позивач працює в ПП «Стіл Сервіс», його нарахована заробітна плата за період з березня 2024 року по липень 2024 року включно становить 92 645,30 грн. Утримана сума аліментів становить 23 161,33 грн, утримана сума боргу з аліментів - 13 896,79 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_6 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн.

ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 01 жовтня 2024 року заборгованість позивача зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 становить 32 090,44 грн.

У серпні, вересні, жовтні 2024 року позивачу нарахована заробітна плата у сумі 31166,32 грн, 29476,04 грн, 28042,38 грн відповідно. З цих сум відбувалися відрахування аліментів та боргу з аліментів: 7791,58 грн та 4674,95 грн у серпні 2024 року; 7369,01 грн та 4421,41 грн у вересні 2024 року; 7010,60 грн та 4206,36 грн у жовтні 2024 року.

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації дитини з інвалідністю № 2159 від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_3 має обмеження до самообслуговування, орієнтації, спілкування, контролю за своєю поведінкою, трудової діяльності, навчання, професійного навчання, здобуття освіти. Рекомендовано відновну терапія в реабілітаційних центрах, санаторно-курортне лікування в супроводі батьків; курси медикаментозної корекції як психіатрична допомога 2 рази на рік; консультування в інклюзивно-ресурсних центрах, заняття з логопедом, дефектологом, психологом; фізична реабілітація, лікувальний масаж, лікувальна фізкультура; постійна соціальна та побутова реабілітація, навчання батьками та вихователями основним соціальним навичкам. Реабілітаційний потенціал середній. Метою реабілітації зазначено часткове відновлення обмеження життєдіяльності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що після ухвалення 17 листопада 2017 року рішення про стягнення з відповідача аліментів на сина ОСОБА_4 сімейний стан ОСОБА_1 змінився: позивач одружився і в нього народилася дочка. Крім того зменшився його дохід через зменшення заробітної плати.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він зареєстрував шлюб, від якого народилася дочка, без доведення погіршення його майнового становища, є необґрунтованими, оскільки зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також суд першої інстанції керувався тим, що інтереси дитини, зокрема, з інвалідністю, превалюють над майновим становищем платника аліментів. Окремо суд зазначив, що факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченогочастиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05лютого 2014 року №6-143цс13.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріалього, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги зміною свого сімейного та матеріального стану.

При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сімейний стан ОСОБА_1 змінився, оскільки в нього народилась дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також судом вірно встановлено, що у зв`язку із захворюваннями син позивача - ОСОБА_3 потребує постійного нагляду та медикаментозного лікування.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що стан здоров`я дитини (пункт 1 частини першої статті 182 СК України) належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини (впливають на такий розмір).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Обидві дитини позивача мають рівні права на утримання з боку батька, й відповідно позивач, як їх батько, несе рівний перед дітьми обов`язок.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Тому при розгляді даного позову колегією суддів враховується стан здоров`я сина сторін у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, мотивуючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач, зокрема, посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки розмір його заробітної плати, починаючи з червня 2024 року, зменшився до 14 000 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким твердженням позивача щодо значного погіршення його матеріального стану, оскільки згідно з долученою третьою особою довідкою з серпня 2024 року розмір заробітної плати ОСОБА_1 значно підвищився. Виплата позивачу заробітної плати лише у червні та липні 2024 року у розмірі приблизно 14 000 грн не свідчить про постійний характер такої зміни матеріального стану позивача, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає доводи апеллянта в цій частині.

На переконання колегії суддів позивач не підтвердив погіршення свого матеріального стану належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що у нього змінився його сімейний стан у зв`язку із реєстрацією шлюбу та народженням другої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Отже, розмір аліментів, визначений рішенням суду від 17 листопада 2017 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дружину та малолітню дочку, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення сина від шлюбу з відповідачем та суперечитиме його інтересам.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що зміна сімейного стану позивача не є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення у зв`язку з цим його матеріального стану, а наявність дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Зменшення розміру аліментів може негативно вплинути на здоров`я та психічний розвиток дитини, що не відповідає її інтересам.

Відповідач є працездатною особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і малолітніх дітей.

Таким чином, судом встановлено, що майновий стан позивача є стабільним, він працює та отримує заробітну плату. Доказів зменшення розміру заробітної плати суду не надано. Син сторін є дитиною з інвалідністю підгрупи «А», у зв`язку із захворюваннями потребує постійного нагляду, медикаментозного лікування, реабілітації тощо. Його захворювання носить постійний характер. Відповідач позбавлена можливості працювати, оскільки здійснює догляд за сином, сама відповідач є особою з інвалідністю, державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, яку вона отримує, не вистачає для задоволення всіх потреб дитини з інвалідністю.

Інтереси дитини, зокрема, з інвалідністю, превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів, зміни сімейного становища позивача, яка впливає на можливість сплачувати аліменти у розмірі, раніше визначеному рішенням суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мірошниченко Марина Володимирівна, - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: