Справа № 570/100/25
Номер провадження 2/570/630/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання: Атаманюк С.С.,

учасники справи:

представник позивача - не з`явився,

відповідач - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Західпроменерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в :

08.01.2025 до Рівненського районного суду Рівненської області звернулося Приватне підприємство «Західпроменерго» (далі позивач) в особі представника адвоката Шевчука В.С. із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Короткий зміст заяв по суті справи.

У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь Приватного підприємства «Західпроменерго» суму заборгованості за спожиті жтлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в розмірі 106452,69 грн та понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що відповідно до п.1 та п.34, п.36, п.38 пп.3 п.45 Договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії №2/4/19-ЗПЕ від 01.11.2019 відповідачем, як споживачем та квартиронаймачем житлової квартири (приміщення) АДРЕСА_1 , взято на себе зобов`язання оплачувати надані позивачем послуги з постачання теплової енергії. Разом з тим, не зважаючи на надіслані позивачем рахунки на оплату станом на момент звернення з даною позовною заявою за відповідачем, як споживачем рахується заборгованість із наданих послуг постачання теплової енергії для потреб населення в розмірі 106452,69 грн., яка виникла внаслідок періодичної несплати рахунків на оплату наданих послуг. Крім того, відповідачем для позивача направлялася претензія з метою досудового врегулювання спору, яка залишилася без виконання.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 19.03.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 09:00 год. 22.04.2025.

22.04.2025 у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладено на 22.05.2025.

22.05.2025 сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. При цьому, від представника позивача адвоката Шевчука В.С. до суду надійшла заява, в якій останній просить суд здійснити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не подав.

При цьому, ОСОБА_1 повідомлялася про розгляд справи в суді за зареєстрованим в передбаченому законом порядку місцем проживання. Направлені на його адресу рекомендовані повідомлення повторно повернуто до суду з відміткою органу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», що є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 18.03.2021 по справі 911/3142/19).

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

01.11.2019 між Приватним підприємством «Західпроменерго» (далі виконавець) в особі директора Калюкіна Євгена Васильовича, що діє на підставі Статуту з однієї сторони та ОСОБА_1 , що діє на підставі договору найму укладено договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії №2/4/19-ЗПЕ. (далі -Договір).

Відповідно до п.1 вказаного договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення (далі послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу у строки і на умовах, що визначені цим договором.

У пункті 3 вказано інформацію про споживача, а саме: адреса АДРЕСА_2 , опалювана площа (об`єм) приміщення споживача 298,53 кв.м.

Споживач вносить плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсягу спожитої послуги; плати за абонентське обслуговування в розмірі - гривень (п.34 Договору).

Відповідно до п. 36 Договору тривалість розрахункового періоду для визначення обсягу спожитої послуги, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг, оплати послуги виконавцю станосить з 1 по 5 числа місяця, але не може перевищувати місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Згідно з п.38 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до законодавства та цього договору. (п.48 Договору).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи рахунків на оплату за період з 31.12.2019 по 30.11.2023 відповідач є споживачем послуг теплової енергії та має заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 106452,69 грн.

В матеріалах справи міститься заява відповідача від 29.09.2023, зі змісту якої вбачається, що остання повідомила відповідача, що за адресою АДРЕСА_2 вона не проживає з 26 квітня 2022 року, оскільки у зв`язку з військовим станом по рекомендації Уповноваженого з прав дітей і за погодженням з Рівненською районною військовою адміністрацією її сім`я з прийомними дітьми в квітні 2022 року виїхала за кордон і знаходиться там на невизначений термін.

09.04.2024 позивачем на адресу відповідача направлено претензію про сплату боргу, у якій позивач просить відповідача у 10-денний строк з моменту отримання даної претензії оплатити заборгованість, яка станом на 09.04.2024 становить 196452,69 грн. Додатково вказано, що у разі незадоволення претензії позивач буде захищати свої права у судовому порядку.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

В матеріалах справи наявний договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії №2/4/19-ЗПЕ від 01.11.2019 укладений між позивачем та відповідачами укладався. Відтак, матеріалами справи підтверджено, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення, а відповідач, в свою чергу, споживає зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Аналізуючи вищенаведені положення закону та нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг в сукупності із загальними засадами цивільного законодавства та положеннями Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом. Відповідач, як свідчать матеріали справи, є таким споживачем, з ним укладено відповідний Договір.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що відповідач не вносить в повному обсязі плату за отриманні житлово-комунальні послуги в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 106452,69 грн.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем надавались відповідачу як споживачу за адресою: АДРЕСА_2 , послуги з постачання теплової енергії, яка, у свою чергу отримувала вказані послуги і користувалася ними, а отже, в ОСОБА_1 виник обов`язок оплатити ці послуги.

На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача позивач надав суду акт звірки взаємних розрахунків за період грудень 2016 року - березень 2024 року між ПП "Західпроменерго" і ОСОБА_1 за договором 2/4/19-ЗПЕ від 01.11.2019, рахунки на оплату, з яких вбачається, що станом 31.03.2024 у відповідача наявна перед позивачем заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у розмірі 106452,69 грн.

Отже, за результатами оцінки викладених у позовній заяві аргументів і наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог ПП "Західпроменерго" про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в заявленому розмірі.

При цьому, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що нею сплачувалися грошові кошти за користування житлово-комунальними послугами в повному обсязі, а позивачем доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми боргу за надані житлово-комунальні послуги, а тому позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжної інструкції № 2117 від 12.12.2024, позивач сплатив за подання даного позову 3028,00 грн судового збору.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов Приватного підприємства «Західпроменерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Західпроменерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в розмірі 106452,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Західпроменерго» сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач: Приватне підприємство «Західпроменерго», , місцезнаходження: вул. Санаторна, буд.4, с. Олександрія, Рівненський район, Рівненська область, 35320;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

У зв`язку із перебуванням судді у відпустці, повний текст рішення складено 28 травня 2025 року.

Суддя Гладишева Х.В.