ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м.Суми

Справа №577/2350/24

Номер провадження 22-ц/816/608/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2024 року у складі судді Кравченка В.О., ухваленого в м. Конотоп Сумської області,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 27 січня 2014 року, та приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. Таким чином з моменту підписання відповідачем заяви між банком та відповідачем був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200 000 грн. Після спливу строку дії першої картки відповідачем було додатково отримані кредитні картки. В процесі користування рахунком відбулася зміна процентної ставки до 42% річних. 08 січня 2020 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 27 січня 2014 року року станом на 10 квітня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 256 071 грн 74 коп., яка складається із: 205 711 грн 60 коп. заборгованості за кредитом; 50 360 грн 14 коп. заборгованості за простроченими процентами, яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 12 серпня 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 січня 2014 року в сумі 187 943,42 грн, що утворилася станом на 10 квітня 2024 року, а також судові витрати 2255,17 грн, всього 190 198,59 грн.

В решті вимог відмовив.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та в частині зменшення заборгованості по тілу кредиту, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що в цій частині рішення ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; в іншій частині рішення залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд помилково оцінив підписану відповідачем заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 08 січня 2020 року як паспорт споживчого кредиту. Вказана заява містить основні умови кредитування, в тому числі розмір процентної ставки. Отже, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті істотні умови кредитування, передбачені безпосередньо в заяві, що особисто підписана відповідачем.

Відповідачем не надано жодних заперечень щодо факту отримання картки та користування кредитними коштами, не надано жодного доказу спростування підписання заяви від 08 січня 2020 року, з клопотанням про проведення судової почеркознавчої експертизи він не звертався.

Крім того, вказує на те, що нарахована банком заборгованість, у тому числі по процентам, виникла після підписання заяви від 08 січня 2020 року. Станом на 07 лютого 2020 року заборгованість відповідача була відсутня. Подальше використання відповідачем кредитних коштів після підписання заяви від 08 січня 2020 року, на думку позивача, свідчить про прийняття відповідачем усіх істотних умов договору, у тому числі щодо процентної ставки за користування кредитом та порядку погашення заборгованості.

Оскільки підписаною відповідачем заявою від 08 січня 2020 року визначено розмір процентів за користування кредитом, то вони підлягають стягненню з позичальника на користь кредитора.

Суд не встановив повно та всебічно обставини справи, не встановив дійсного розміру заборгованості відповідача за тілом кредиту і за процентами, натомість зменшив заборгованість відповідача та передчасно відмовив в задоволенні частини позовних вимог, що призвело до безпідставного звільнення відповідача від частини обов`язків за укладеним договором з одних лише формальних міркувань.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2014 року відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розмір процентної ставки вказана заява не містить (а.с. 59).

08 січня 2020 року він підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка містить основні умови кредитування для карт Універсальна та Універсальна Gold (а.с. 46-53), а 05 травня 2021 року - підписав паспорт споживчого кредитування (а.с. 42-45).

На підтвердження своїх вимог банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані (а.с. 60-86).

Також позивачем було надано виписку з рахунку (а.с. 73-41).

Відповідно до розрахунку банку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30 червня 2019 року становить 256 071 грн 74 коп., з яких: 205 711 грн 60 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 50 360 грн 14 коп. заборгованість за простроченими процентами (а.с. 7-225).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутній договір про споживчий кредит, укладений між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту, а Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який не містить підпису відповідача, не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування», але оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 187 943 грн 42 коп., що складає різницю між витраченими кредитними коштами та сплаченими коштами в рахунок їх повернення, а в решті вимог відмовив.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Банк при зверненні до суду з вказаним позовом на підтвердження своїх вимог посилається, зокрема, на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як частину укладеного між сторонами кредитного договору, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви від 27 січня 2014 року.

Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки в Анкеті-заяві позичальника від 27 січня 2014 року процентна ставка не зазначена, тому відсутні підстави для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Таким чином, враховуючи, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 січня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, що узгоджується з висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Підписана відповідачем 08 січня 2020 року заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг містить інформацію щодо умов кредитування для різних кредитних карток, а тому з неї неможливо встановити, на які саме умови кредитування погодився відповідач, підписавши вказану заяву, в тому числі і щодо розміру процентної ставки.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Банк при зверненні до суду також ставив питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 205 711,60 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що банк, починаючи з квітня 2017 року погашав проценти за рахунок тіла кредиту (4-та колонка розрахунку). Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже позивачем неправильно обраховано заборгованість за тілом кредиту, яке було безпідставно збільшене за рахунок процентів.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за встановлених обставин справи банк має право на повернення фактично отриманої, але не повернутої суми кредитних коштів у розмірі 187 943,42 грн.

Помилкове встановлення судом, що заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписана відповідачем 08 січня 2020 року, є паспортом споживчого кредитування, на правильність висновків суду не вплинуло.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374; 375; 381-382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова