Справа № 192/317/24
Провадження № 2-др/192/2/25
Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Ковальчук Н.В.,
секретаря судового засідання Богатчука І.І.,
представника позивача адвоката Догонової Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Солонянського району Дніпропетровської області заяву адвоката Догонової Тетяни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2024 року було задоволено позов ОСОБА_1 повністю, ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 80852, вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського (Києво-Святошинського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № 455/508С від 03 березня 2008 року в розмірі 20011,71 грн та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Представник позивача 26 червня 2024 року подала до суду заяву, у якій просить ухвалити додаткове рішення у справі про стягнення з ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 11000,00 грн. Посилається на те, що вказані витрати підтверджуються копією Договору про надання правничої допомоги № б/н від 01.02.2024, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копією додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги № б/н від 01 лютого 2024 року, детальним описом робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги № б/н від 01.02.2024, актом приймання-передачі наданих адвокатських послуг, квитанціями від 01.02.2024 та від 25.06.2024.

Відповідач подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, клопотання про зменшення витрат на надання правничої допомоги, просить відмовити у винесенні додаткового рішення, в ухваленні додаткового рішення по стягненню судових витрат на правову допомогу. Посилається на те, що під час судового розгляду справи позивачем не було долучено підтверджуючих документів щодо витрат на правничу допомогу на суму 7 000,00 грн, а саме: розрахунку правових витрат та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (кількість витраченого адвокатом часу, вартість вчинення конкретної послуги, тощо) саме на таку суму. Відсутні документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних з наданням правової допомоги (не надано жодних належних підтверджуючих документів реальної оплати саме зазначених послуг). Позивач не надав суду жодних документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних із наданням правової допомоги за представництво в суді, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція, платіжне доручення із відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). До закінчення судових дебатів у справі відповідачем не було заявлено суми витрат на правничу допомогу та надання таких доказів протягом 5-и днів після ухвалення рішення судом. Верховний Суд у своїй постанові від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21 провадження № 61-4799св23 зробив висновок щодо стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення з цього приводу. Суд зазначив, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Відповідач вказує, що склад та розмір витрат, пов?язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані такі документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, довіреність); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних з наданням правової допомоги; детальний опис вчинених дій (наданих послуг). Надання суду вказаних документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правничу допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Такий підхід до компенсації витрат на правничу допомогу закладався законодавцем і застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у справі № 372/1010/16-ц. У постанові від 03.05.2018 касаційний суд, здійснюючи розподіл судових витрат, вказав, якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу (надасть договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат), то суд не матиме підстав для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У відповідності до Правил адвокатської етики при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги наступні фактори: обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення для клієнта; роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Таким чином, максимальний розмір оплати послуг адвоката хоч нормативно і необмежений, однак в силу позиції Вищого господарського суду України (наприклад, п. 11 Інформаційного листа ВГСУ від 14.12.2007 р. № 01-8/973) може бути обмежений самим судом «з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи».

Відтак, суд не зобов?язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 27 червня 2018 р. по справі № 826/1216/16.

Належними та допустимими доказами понесення витрат на надання правової допомоги є договір про надання правової допомоги, акт здачі-приймання наданих послуг та копія квитанції до прибуткового касового ордера про сплату адвокату винагороди. Така правова позиція викладена в Постанові Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 р. у справі № 283/2065/14-ц.

Згідно роз?яснень, які містяться в листі Міністерства фінансів України від 16.02.2017 р. № 31-11410-06-5/4339, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов?язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Оформлений належним чином рахунок-фактура (інвойс) може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарської операції з постачання товарів, робіт (послуг) без складання акта приймання-передачі тільки у разі його оплати, що підтверджується відповідними документами. Документами, що підтверджують оплату, можуть бути платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо.

Позивачем не надано доказів оплати витрат на надання правничої допомоги на суму 7 000,00 грн.

Надана позивачем копія квитанції від 01.02.2024 не може вважатися доказом оплати клієнтом послуг адвоката, оскільки, складена адвокатом одноособово та не є банківським документом, на якому є відмітка банківської установи про перерахування грошових коштів на поточний рахунок адвоката.

Так, про оплату судового збору позивачем було надано суду копію квитанції із відміткою банку про сплату коштів судового збору. Натомість, на підтвердження оплати витрат на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. представник не надає жодного банківського документу про надходження коштів на поточний рахунок адвоката.

Відповідач також звертає увагу на незначну складність справи. Вказує, що ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 755/9215/15-ц.

ТОВ «Вердикт Капітал» вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу є завищеними та не відповідають критерію їх реальності в зв?язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, а також і те, що заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають критерію розумності.

Справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного Суду, і практику за категорією таких справ слід вважати установленою.

Крім того, вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в аналогічних справах та є неспіврозмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складністю справи та ринковим цінам на адвокатські послуги в аналогічних справах.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь, якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У судовому засіданні представник позивача заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала з викладених у ній підстав.

Представник відповідача, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація зазначеного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу передбачає:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При ухваленні рішення у справі судом було вирішено питання про розподіл судових витрат лише щодо судового збору, про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи не вирішувалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд також звертає увагу, що загальне правило розподілу судових витрат визначене частиною 2 ст. 141 ЦПК України.

У частині 3 ст. 141 ЦПК України визначені критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Наведений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 грудня 2021 року у справі 873/212/21. За змістом цієї постанови Верховний Суд розділяє поняття «зменшення судових витрат» та «розподіл судових витрат».

Верховний Суд у зазначеній постанові також вказав на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надані копії таких документів:

договору про надання правової допомоги, укладеного 01 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Догоновою Т.В.;

акта виконаних робіт від 17.11.2024 до договору про надання правової допомоги від 01.02.2024, підписаного адвокатом Догоновою Т.В. та замовником ОСОБА_1 ,

акта приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 11.04.2024, підписаного адвокатом Догоновою Т.В. та замовником ОСОБА_1 ,

квитанції № б/н від 01.02.2024 про сплату ОСОБА_1 адвокату Догоновій Т.В. коштів у сумі 7000,00 грн за надання юридичної допомоги,

додаткової угоди від 25.06.2024 до Договору про надання правничої допомоги від 01 лютого 2024 року, згідно з якою сторони, зокрема, домовилися внести зміни до п. п. 4.1 Договору та викласти його в такій редакції: «Сума даного Договору за складання та направлення адвокатських запитів; підготовку та подачу позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до суду; представництво інтересів в суді першої інстанції орієнтовно складає: 7000,00 грн., які вважаються гонораром адвоката, та які Клієнт оплачує при підписанні цього Договору. Зазначена вартість може бути збільшена або зменшена залежно від обсягу та складності наданих Адвокатом послуг. Остаточне визначення вартості наданих Клієнту послуг визначається Сторонами шляхом підписання Актів приймання-передачі наданих послуг із розрахунку, що одна година роботи адвоката коштує 1000,00 грн.»;

детального опису робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги від 01 лютого 2024 року, складеного 25 червня 2025 року, то адвокатом були надані клієнту такі послуги: ознайомлення з документами та формування правової позиції (витрачений час 1 год), адвокатський запит приватному нотаріусу Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 02.02.2024 № 44 (витрачений час 30 хв, вартість послуг 500,00 грн), адвокатський запит приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. від 02.02.2024 № 45 (витрачений час 30 хв, вартість послуг 500,00 грн), адвокатський запит Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» від 02.02.2024 № 46 (витрачений час 30 хв, вартість послуг 500,00 грн), адвокатський запит Міністерству юстиції України від 05.02.2024 № 47 (витрачений час 30 хв, вартість послуг 500,00 грн), складання та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (витрачений час 3 год, вартість послуг 3000,00 грн), участь у судовому засіданні 16 квітня 2024 року (витрачений час 2 год, вартість послуг 2000,00 грн),участь у судовому засіданні 21 червня 2024 року (витрачений час 4 год, вартість послуг 4000,00 грн), загальна вартість робіт (наданих послуг) 11000,00 грн;

акта приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 25.06.2024, підписаного адвокатом Догоновою Т.В. та замовником ОСОБА_1 ;

квитанції № б/н від 25.06.2024 про сплату ОСОБА_1 адвокату Догоновій Т.В. коштів у сумі 4000,00 грн за надання юридичної допомоги.

Стосовно до доводів відповідача, викладених у запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення та клопотанні про зменшення витрат на надання правничої допомоги, то суд, звертає увагу, що у судовому засіданні представником позивача було повідомлено про подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу. Така заява була подана протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Як вбачається з доказів, наданих представником позивача на підтвердження надання правової допомоги, в тому числі детального опису робіт (наданих послуг), то остаточна вартість наданих адвокатом послуг була визначена вже після проведення останнього засідання у справі та з врахуванням представництва інтересів позивача у цьому засіданні.

Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19 зазначив, що, відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон № 5076-VI (Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон № 265/95-ВР (Закон України від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»), Положення № 13 (Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13) та Положення № 148 (Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148) не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

У справі, яка розглядається, суд, з огляду на викладені обставини, доходить, що позивачем належними та допустимими доказами підтвердженні понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

Разом з тим, при розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу витрат суд враховує, обставини, на які посилається відповідач, що справа належить до категорії справ незначної складності, її розгляд здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження та що судова практика у спірних правовідносинах є сталою.

За таких обставин, зважаючи на обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу, надані суду докази на підтвердження наданих юридичних послуг, вказаних в детальному описі робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги, беручи до уваги критерії розумності та справедливості, суд вважає, що на відповідача потрібно покласти витрати у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 76 - 81, 83, 95, 137, 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву адвоката Догонової Тетяни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складене 16 травня 2025 року.

Інформація про учасників справи:

позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

відповідач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, .

Суддя Н. В. Ковальчук