Справа № 188/1511/24
Провадження № 2/188/497/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Бібіковій В.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в смт Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Брагинівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області Свириденко Д.В. про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області із позовом до Брагинівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області Свириденко Д.В. (далі - третя особа) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Озерне Синельниківського району Дніпропетровської області померла її мати ОСОБА_2 (далі спадкодавець).

На час відкриття спадщини спадкодавцю належав житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкодавець 07.09.2018р. склала заповіт, згідно з яким на випадок смерті заповіла житловий будинок у власність позивачу.

Позивач для оформлення спадщини за заповітом звернулася за місцем смерті спадкодавця до приватного нотаріуса Синельниківського нотаріального округу Дніпропетровської області Свириденко Д.В., із заявою про прийняття спадщини за заповітом, але нотаріус, вивчивши надані документи, постановою від 12.01.2021р. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що позивачем не надано правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на зазначене спадкове майно.

Посилаючись на норми ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) України, позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами згідно з технічним паспортом від 09 січня 2024р., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28 червня 2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 15 серпня 2024року, яке відкладалося для витребування доказів та з інших причин.

15.08.2024р. винесено ухвалу про витребування для долучення до матеріалів цивільної справи у приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області Свириденко Д.В., належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на 20.09.2024 р. до суду надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №115/2020, заведеної після смерті ОСОБА_2 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач до суду свого представника не направив, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечує проти задоволення позову.

Статтею ст. 200 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3).

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу (ч. 4).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до цих норм процесуального права у підготовчому засіданні ухвалив рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Вивчивши надані позивачем та витребувані за його клопотанням докази, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06.07.2020р. серії НОМЕР_1 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкодавець склала заповіт, посвідчений 07.09.2018р. секретарем Олександропільської сільської ради Синельниківського (раніше Петропавлівського) району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 14, згідно з яким належний їй житловий будинок садибного типу разом з усіма господарськими будівлями та спорудами згідно з технічним паспортом, від 09 січня 2024р., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на випадок смерті заповіла у власність позивачу.

Згідно з довідкою старости Олександропільського старостинського округу Брагинівської сільської ради від 28.12.2023р. за № 282 спадкодавець на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті померла проживала та була зареєстрована в будинку одна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Цивільне законодавство України не містить строку для отримання свідоцтва про право на спадщину у разі прийняття спадщини спадкоємцем.

Позивач спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області Свириденко Д.В., що підтверджується копією вказаної заяви від 21.07.2020р.

Після подання позивачем заяви про прийняття спадщини за заповітом була заведена спадкова справа № 115/2020, що підтверджується копією спадкової справи від 21.07.2020р.

Донька спадкодавця ОСОБА_3 від прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 відмовилася на користь позивача, про що 21.07.2020р. подала заяву до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Свириденко Людмили Василівни.

Онук спадкодавця ОСОБА_4 від прийняття спадщини за законом після смерті бабусі ОСОБА_2 відмовився на користь позивача, про що 04.09.2020р. подав заяву до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Свириденко Людмили Василівни.

Отже, спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла тільки позивач. Заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця від інших осіб не надходили, що підтверджується листом приватного нотаріуса Свириденко Людмили Василівни від 12.01.2021 р. за вихідним № 3/02-31.

Родинний зв`язок позивача з померлою ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20.09.1969р., та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 25.08.1990р., де підтверджується дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_5 .

21.07.2020 позивач звернулася до приватного нотаріуса Синельниківського (Петропавлівського) районного нотаріального округу Свириденко Людмили Василівни за отриманням свідоцтва про права на спадщину за заповітом на житловий будинок, що залишився після смерті ОСОБА_2 .

Постановою від 12.01.2021р. приватний нотаріус Свириденко Людмила Василівна відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, керуючись п. 4.15 та 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв`язку з неподанням оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Також нотаріус у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії роз`яснила позивачу право на звернення до суду за визнанням права власності на спадкове майно.

Фактично позивач спадщину прийняла, але не може належно розпоряджатися цим майном у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та неможливості їх оформлення через органи нотаріату.

Відповідно до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

ЦК України не містить визначення такого об`єкта права власності як домоволодіння.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004, набрав чинності 03.08.2004, в редакції від 04.07.2012, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

З довідки колективного підприємства «Павлоградське МБТІ» від 10.09.2020р. за № 2003 встановлено, що право власності на будинок по АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Відповідно до довідки № 183, виданої Олександропільським старостинським округом Брагинівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області згідно із записом в погосподарській книзі за 1996-2000 роки головою господарства за адресою: АДРЕСА_1 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 був батько позивача ОСОБА_6 , після його смерті його дружина ОСОБА_2 вступила у фактичне володіння та прийняла спадщину.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. за № 24-753/0/4-13 є таке роз`яснення: «Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо».

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року).

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Отже, на час виникнення у ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які були збудовані до 1992 року, що підтверджується технічним паспортом від 09 січня 2024 року, реєстрація цього права власником не була проведена.

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Петропавлівський район і утворено Синельниківський район, до складу якого війшла, крім інших, Брагинівська селищна територіальна громада.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та встановлення судом фактів, що спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , прийнята позивачем, право власності на вказаний будинок спадкодавцем набуто відповідно до діючого на час його набуття законодавства, позов підлягає задоволенню.

Згідно зі звітами про оцінку майна від 24.04.2024 вартість житлового будинку АДРЕСА_1 складає 115 630,00 грн.

Із цієї вартості визначена ціна позову, виходячи із якої та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4, ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» позивачами був сплачений судовий збір, квитанція додана до позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позовних вимог покладається на відповідача.

Однак, у позовній заяві позивач просила залишити за нею витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, тому суд вважає за можливе клопотання позивача задовольнити та залишити за ним судові витрати.

На підставі викладеного, ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 206, 263-265, 352, 354 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , до Брагинівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження: 52705, вул. Шкільна, буд. 7, с. Богинівка, Синельниківський район, Дніпропетровська область, третя особа приватний нотаріус Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Свириденко Л.В., місцезнаходження: 52700, вулиця Миру, буд. 44, селище Петропавлівка Синельниківського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за заповітом, право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами згідно з технічним паспортом від 09 січня 2024 року (реєстраційний номер ТІ01:7157-4735-0865-6817 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда