Дата документу 13.05.2025Справа № 554/830/24
Провадження № 2/554/332/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( З А О Ч Н Е )

13 травня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі - Титаренко Д.В.

за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представника третьої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметра спору, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , стягнути з ОСОБА_4 на його користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частин від усіх доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановити опіку над ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та призначити опікуном ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивач вказав, що з листопада 2023 року неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мешкають однією сім`єю з позивачем, який є їхнім рідним братом, у США в штаті Каліфорнія . Позивач вказує , що опікується здоров`ям дітей, свого брата та сестри. Позивач зазначає, що отримав дозвіл на роботу в США, що свідчить про можливість фінансового утримання дітей та отримує соціальну допомогу від держави та також працює актором у сценах масовках у кіно та не офіційно ще працює доставщиком їжи. ОСОБА_5 навчається у середній школі міста Голівуду у Америці, про що свідчить її посвідчення учня та звіт про відвідування школи. Молодший брат ОСОБА_7 також навчається у школі. Позивач вказує, що відповідач - батько дітей ОСОБА_4 не приймав участі у вихованні дітей із моменту народження до сьогоднішнього дня, весь цей час зловживав алкоголем та жорстоко поводив себе із дітьми. Відповідач ніяким чином не піклувався про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавився успіхами у навчанні, станом здоров`я, не піклувався про їх фізичний і духовний розвиток, не займався їх підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливало на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкувався з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надавав дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до її внутрішнього світу; не створював умов для отримання ними освіти, все це створило умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідач ОСОБА_8 не приймає належної участі у вихованні дітей, пагубно впливає на їх розвиток та виховання. Позивач старший брат дітей ОСОБА_9 бажає встановити опіку над братом та сестрою.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 15 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

20 червня 2024 року від Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради до суду надійшов висновок про не доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.83-84).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2024 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.89).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовну заяву підтримали просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 належним чином повідомлявся про дату, місце та час розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик до суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак останні повернулись до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.151-152, 165-166), тому відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України є належним чином повідомленим про судове засідання.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки і піклування в особі Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради Сомик Д.М. у судовому засіданну проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав, суд відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення.

Суд, заслухавши думку учасників справи, неповнолітніх дітей, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , що слідує з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17 січня 1994 року, виданого ЗАГС м.Полтави (а.с.124).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_1 , актовий запис № 501, батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_10 (а.с.32).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 560 (а.с.33).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 та діти, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , є рідними братами та сестрою.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати позивача та дітей - ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 744 (а.с.125 зворот).

На даний час діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають в Сполучених Штатах Америки разом зі старшим братом - позивачем ОСОБА_1 , виїхавши до США з України після початку повномасштабного вторгнення РФ з дозволу батька ОСОБА_4 , що встановлено як із пояснень позивача, так і з пояснень опитаних у судовому засіданні дітей.

Як позивач, так і діти мають у США медичні страховки (а.с.31).

З копії постанови Головного Управління Міського Уряду Будапешту вбачається, що ОСОБА_1 , проживаючи спочатку в Угорській Республіці, оформив опікунство на ОСОБА_6 (а.с.13-18).

З копії характеристики учениці 10 А класу КЗ «Полтавська загально освітня школа І-ІІІ ступенів № 26 Полтавської міської ради Полтавської області» ОСОБА_1 , наданої директором школи Н.Гонжак та класним керівником ОСОБА_15, вбачається, що батько дитини ОСОБА_4 участі у вихованні дитини не приймає, не відвідує батьківські збори, не цікавиться успішністю дитини, не підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями школи. Вихованням ОСОБА_11 займалась бабуся та старший брат ОСОБА_9 , який постійно допомагав родині фінансово, купував одяг, взуття та забезпечував канцелярським приладдям. Після смерті бабусі дівчинка виїхала за кордон на проживання до старшого брата, який займається її вихованням та утриманням на даний час (а.с.29).

З копії характеристики ученя 7 В класу КЗ «Полтавська загально освітня школа І-ІІІ ступенів № 26 Полтавської міської ради Полтавської області» ОСОБА_4 , наданої директором школи Н.Гонжак та класним керівником ОСОБА_12 вбачається, що батько дитини ОСОБА_4 участі у вихованні дитини не приймає, не відвідує батьківські збори, не цікавиться успішністю дитини, не підтримує зв`язок з класчним керівником . На початку п`ятого класу, не розібравшись у обставинах, що сталися з його сином, прийшов до класу під час уроків і хотів криками і погрозами вплинути на учнів з якими виникло непорозуміння. Починаючи з п`ятого класу ОСОБА_7 жив з бабусею, бо не хотів жити з батьком. Бабуся піклувалася про щоденні потреби дитини. Старший брат ОСОБА_13 ОСОБА_14 постійно допомагав родині фінансово, купував одяг, взуття та забезпечував канцелярським приладдям. Після смерті бабусі ОСОБА_7 виїхав за кордон на проживання до старшого брата, який займається його вихованням та утриманням на даний час (а.с.30).

Судом також було заслухано думку дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , які підтвердили, що на на даний час проживають із старшим братом в США. Діти вказали, що з батьком не спілкуються, не мають бажання спілкуватися в подальшому.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Таким чином, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №638/15336/18, провадження №61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, провадження №61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, провадження №61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21, провадження №61-5203св23).

З Висновку про не доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 147 затвердженого Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради 11 червня 2024 року вбачається, що на даний час неповнолітня ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_4 мешкають однією сім`єю із рідним братом ОСОБА_1 у Сполечених Штатах Америки в штаті Каліфорнія. Виконавчий комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради , як представник органу опіки та піклування, вважає не доцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_4 відносно дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.84).

Надані суду докази для позбавлення батьківських прав, а саме відомості щодо проживання дітей разом з позивачем в США, де діти відвідують заклади освіти, не є достатніми доказами для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення ОСОБА_4 від виконання обов`язків з виховання дітей.

Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дітей займається старший брат, не свідчить безумовно про те, що батько дітей не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Суд вважає, що небажання 14-річного сина та 17 - річної доньки спілкуватися з батьком не є підставою для позбавлення батька батьківських прав. Поведінка пояснюється образою дітей на батька, який, як вони вважають, їх ображав та недостатньо забезпечував.

Щодо можливості прийняття до уваги доказів, які надані позивачем, а саме скриншоти переписки відповідача ОСОБА_4 з дітьми в застосунку Viber, з яких слідує, що батько ображав дітей, та наданого відео , щодо підтвердження антисанітарних умов житла відповідача, суд наголошує на наступному.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ст.5 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").

Відповідно до ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21 зазначив: «68. На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (стаття 76 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 80 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 100 ЦПК України, у подібних правовідносинах.

Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.06.2023 року у справі №916/3027/21.

З долучиних скриншотів переписки у меседжері Viber не можливо встановити авторів даних повідомлень, а тому вказану переписку суд не може визнати належними та допустимими доказами, як і надане позивачем відео на якому , начебто, зафіксовано умови проживання відповідача ОСОБА_4 , оскільки з нього не можна встановити, що на відео знято умови проживання саме відповідача ОСОБА_4 .

Суд вважає, що матеріалах справи відсутні достатні докази ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тобто такої винної поведінки особи, коли вона свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати ці обов`язки. Доказів перебування на обліку у органу опіки та піклування сім`ї як неблагополучної не надано.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16 (провадження № 61-29266св18), зазначено, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не достатньою мірою не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), вказано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), зазначено, що під час вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Оцінивши надані суду докази, приймаючи до уваги недоведеність позовних вимог, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей, при не застосуванні до відповідача попередньо будь-яких інших заходів впливу, не відповідатиме їх інтересам, оскільки позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на їх свідомість,тому позов не підлягає задоволенню в цій частині.

Щодо позовних вимог позивача про призначення його опікуном над малолітніми ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

В силу ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. 55 ЦК України).

Згідно із ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст. 58 К України).

Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що підставою встановлення опіки над малолітніми особами є статус сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. За загальним правилом встановлення опіки та піклування належить до компетенції органів опіки та піклування.

Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

З наведеного вбачається, що встановлення опіки та піклування вирішується судом, коли під час розгляду інших спорів виявляється, що їх наслідком є залишення дітей без батьківського піклування.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування» (далі - Закону) діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_4 батьківських справ відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , Виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради, як органом опіки та піклування, не внесено до суду подання про можливість призначення ОСОБА_1 опікуном над дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що буде відповідати інтересам дітей, правових підстав визнавати старшого брата опікуном над малолітніми дітьми немає.

Таким чином, вимога позивача про призначення його опікуном над малолітніми ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

При цьому, суд зауважує, що ОСОБА_1 є неповнолітньою, а тому щодо неї знідно законодавства, повинно встановлюватися піклування, чого заявлено не було.

Щодо вимог про стягнення аліментів, заявлених разом із позовною заявою про позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З аналізу вищезазначених положень чинного законодавства вбачається, що звернутись до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини має право, зокрема законний представник дитини, разом з яким проживає дитина.

Зважаючи на те, що суду не наданого жодного належного доказу на підтвердження того, що позивач є законним представником дітей , а також повноважень останнього на його представництво, крім того, судом відмовлено у позбавленні ОСОБА_4 батьківських прав , суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, а тому вважає доцільним відмовити у задоволенні даної вимоги.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено збір у сумі 2 422 грн. 40 грн. необхідно віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 4,12, 81, 141, 223, 229, 263-265, 268, 280,289, 354 ЦПКУкраїни, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметра спору, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки - відмовити.

Судовий збір у сумі 2 422 грн. 40 грн. віднести на рахунок позивача, судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. віднести на рахунок держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Відповідач - ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, місце знаходження: 36040 м.Полтава, вул.Івана Мазепи, 30, .

Повне рішення складено 22 травня 2025 року.

Суддя Л.І. Савченко