Справа № 555/2265/24
Номер провадження 2/555/591/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м.Березне

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді - Мельничук Н. В.

за участю секретаря судового засідання Кравчук С. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Березнівська міська рада Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за ОСОБА_1 право приватної власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 73.5 кв.м., житловою площею 46.8 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , все своє життя проживає у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку зареєстрований позивач, що підтверджується ксерокопією його паспорта, а також будинковою книжкою. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої за місцем вимоги адміністратором Центру надання адміністративних послуг Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області №225 від 12.02.2024 року позивач є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . Пояснює, що ще до народження позивача у цьому будинку проживали його дідусь та бабуся, спадщину після смерті яких на житлового будинку оформила мама позивача ОСОБА_3 , та яка частину житлового будинку та частину земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та яка подарувала своїм дітям: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Право власності на житлового будинку та частину земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, однак у Реєстрі права власності на нерухоме майно наявний архівний запис із реєстраційним номером майна 62 799 про те, що ОСОБА_4 належить частина житлового будинку із надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,, яка померла в росіі та спадщину після смерті якої оформити не має можливості. Вказує, що позивач оплачує всі комунальні послуги, а також ним були проведені ремонтні роботи у будинку та було проведено інтернет, встановлено лічильники на газ та воду. Зазначає, що позивач відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , несе тягар його утримання, з метою підтвердження технічних характеристик будинку позивачем було замовлено виготовлення технічного паспорту на нього. Посилаючись на те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися частиною житлового будинку, представник позивача просила задовольнити позов про визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на таке нерухоме майно.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача- адвокат Люшин Л.П. подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримала, просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити їх.

Представник третьої особи- Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області у судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними в матеріалах справи документах .

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у письмових заявах підтвердили те, що ОСОБА_1 вікрито, безперервно володіє нерухомим майном за адресою АДРЕСА_1 , розгляд справи просили проводити без їх участі.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом установлено, що відповідно до договору дарування частин житлового будинку із надвірними будівлями ОСОБА_3 передала частину, а ОСОБА_7 та ОСОБА_1 в рівних долях по частині приймають у дар належну ОСОБА_3 на праві власності частину житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , даний житловий будиноук знаходиться на земельній ділянці розміром 0.0722 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0409. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14015570 від 05.12.2013 року позивачу на праві власності належить 1/4 частка в житловому будинку із надвірними будівлями. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14015570 від 05.12.2013 року ОСОБА_7 на праві власності належить 1/4 частка в житловому будинку із надвірними будівлями. Згідно свідоцтва про право власності №4742000 від 12.06.2013 року земельна ділянка за кадастровим номером :01:002:0409 належить ОСОБА_3 , форма власності приватна, розмір частки 1/1. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4743143 від 12.06.2013 року земельна ділянка за кадастровим номером :01:002:0409, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку належить ОСОБА_3 , форма власності приватна, розмір частки 1/1. Відповідно до договору дарування земельної ділянки ОСОБА_3 подарувала у рівних долях по частині ОСОБА_1 та ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0.0722 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівль та споруд. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14020428 від 05.12.2013 року позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка земельної ділянки. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14020428 від 05.12.2013 року ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка земельної ділянки.

Також, до матеріалів справи надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.09.2024 року, відповідно до якої 11.02.2003 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 1/2 частку житлового будинку із надвірними будівлями (реєстраційний номер майна: 62799).

Згідно зі складеним на замовлення матері позивача ОСОБА_3 . Технічним паспортом від 06.09.2013 року будинок АДРЕСА_2 в т.ч. 4-х кімнатних -1, житлових кімнат - 4, що складається з : коридора 1-1 площею 4.7 кв.м., котельня 1-2 площа 4.2 кв.м., коридора 1-3 площею 5.6 кв.м., санвузол 1-8 площею 3.9 кв.м., кухня 1-9 площею 8.3 кв.м., вітальня 1-4 площею 16.9 кв.м., житлова 1-5 площею 11.7 кв.м., житлова 1-6 площею 7.3 кв.м., житлова 1-7 площею 10.9 кв.м., разом 73.5.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю ґрунтується на положеннях ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Згідно зіст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1, 4ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першійстатті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьоїстатті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений уЦК Українистрок, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01.08.2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена, як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першоїстатті 344 ЦК України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18, позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого не відомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем й у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2022 року, права справа № 547/200/21 ).

Набуття особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх передбачених законом умов. При цьому самі лише ознаки відкритості та безперервності користування спірною часткою в будинковолодінні, за відсутності ознаки добросовісності, не є достатніми підставами для набуття права власності на нерухоме майно за правилами статті 344 ЦК України.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_1 подав позовну заяву про визнання права власності за набувальною давністю на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями. При цьому позивач у позовній заяві вказав, що власником спірної частки є ОСОБА_4 , яка померла .

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зокрема, згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 1ст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК Українивстановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов недоведеним та необґрунтованим, відсутніми підстави, передбачені ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, адже позивач не довів сукупності вищевказаних обставин, які є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Ураховуючи, що позивачу достеменно відомо, що власником 1/2 частини житлового будинку є ОСОБА_4 , визнання за ним права власності на вказану частку за набувальною давністю є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Доводи позивача про те, що він доглядає за будинком, сплачує комунальні послуги, підтримує будинок у належному стані більше 10 років - безпідставні і самі по собі не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю.

Всі наявні в матеріалах справи докази стосуються лише підтвердження володіння позивачем на праві власності 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем долучено до матеріалів справи витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 114019750 від 05.12.2013 року, Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.09.2024 року, згідно з якими позивачу на праві власності належить 1/4 частка в житловому будинку з надвірними будівлями. Щодо наданого позивачем Технічного паспорту від 06.09.2013 року на будинок АДРЕСА_1 , суд зауважує, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна.

До матеріалів справи не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відкритого та безперервного володіння позивачем протягом десяти років.

Ураховуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову про визнання права приватної власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 73.5 кв.м., житловою площею 46.8 кв.м.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 89, 141,258, 259, 263-265,268,272,273, 352,354, 355 Цивільного процесуального колексу України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Березнівська міська рада Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Мельничук Н. В.