ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року

Справа № 703/3339/21
Провадження № 22-ц/821/104/25
Категорія: 310030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Глущенко І. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гармаш Нелі Миколаївни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання батьківства за рішенням суду, внесення актуальних відомостей про батьківство до актового запису про народження, у складі головуючого судді Прилуцького В. О.,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства за рішенням суду, внесення актуальних відомостей про батьківство до актового запису про народження.

Позовна заява мотивована тим, що з 12 грудня 2019 року по 08 березня 2020 року та з 17 березня по 08 квітня 2020 року позивач та відповідач проживали без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . Упродовж спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали близькі стосунки та планували створити родину. З 9 квітня 2020 року, за спільним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили спільне проживання. На переконання позивача, під час спільного проживання ОСОБА_2 завагітніла від нього, ОСОБА_1 , та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку - ОСОБА_3 . Зважаючи на те, що під час вагітності та пологів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі не перебували, керуючись ч. 1 ст. 135 СК України, в актовому записі про народження № 2226 від 18 вересня 2020 року у розділі «відомості про батька» відповідач ОСОБА_2 вказала батьком ОСОБА_4 (батько породіллі). ОСОБА_1 , переконаний, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дочка. До дочки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відчуває батьківські почуття, на утримання дочки перераховує ОСОБА_2 кошти, та за потреби купує дитячі товари. Натомість, матір ОСОБА_6 , відмовляє ОСОБА_1 актуалізувати в реєстраційних документах дочки, відомості про біологічного батька, тому позивач звернувся до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Київ.

Внесено зміни в актовий запис про народження № 2226 від 18 вересня 2020 року а саме: в відомостях про батька зазначити батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який проживає в АДРЕСА_2 ; у відомостях про дитину по батькові дитини змінити з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 »». Все інше залишити без змін.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що поданими позивачем фотознімками підтверджується, що позивач та дитина мають теплі сімейні взаємовідносини, проводять дозвілля та відпочинок разом. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи в даній справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження дитини від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу, визнання позивачем дитини своєю, а також те, що відповідач позовні вимоги визнала і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Гармаш Н. М., посилаючись на те, що оскаржуване рішення незаконне, необґрунтоване, винесене за неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, судом не в повній мірі досліджено та оцінено докази, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, просила суд скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09.10.2024 у справі №703/3339/21 та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 1089,60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в даній справі за клопотанням сторони позивача ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2021 була призначена судова молекулярно-генетичної експертиза. Проте, 08.01.2024 за підписом Зав. відділенням Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи відділення судово-медичної генетичної ідентифікації О. Юрченко надійшов лист про повернення копії ухвали суду по справі № 703/3339/21 без виконання, в зв`язку з неявкою підекспертних осіб для відбору зразків крові.

Як вбачається із змісту вказаного документу сторони, а насамперед позивач для її проведення не з`явився, що свідчить про відсутність його інтересу в об`єктивному та законному розгляді справи.

Вважає, що позиція відповідача ОСОБА_2 , що була викладена в поданих до суду процесуальних документах свідчать про те, що вона не визнає позовних вимог, що викладені в позовній заяві, навіть з урахуванням неодноразової зміни позовних вимог, що відбувалася протягом розгляду справи судом, а тому суд першої інстанції, дійшов безпідставного висновку про доведеність задоволених вимог позову із застосуванням ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

На переконання скаржника, суд першої інстанції не перевірив зазначених обставин та не встановив чи визнання позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема самої дитини.

Відзив на апеляційну скаргу

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року відповідачу було роз`яснено право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі протягом 10 днів з моменту отримання цієї ухвали.

Відповідач ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 21.11.2024 отримав 25.11.2024 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

11 лютого 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Бобер Д. О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення процесуального строку на подання відзиву.

Клопотання мотивоване тим, що відповідач не є фахівцем у галузі права та розраховував на продовження надання правової допомоги представником, який здійснюв представництво його інтересів в суді першої інстанції. Та про припинення надання правової допомоги він дізнався 23.01.2025 та лише тоді звернувся за правничою допомогою до адвоката та останнім був невідкладно написаний та поданий відзив.

Відповідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас ч. ч. 1 та 4 ст. 360 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 21 листопада 2024 року відповідач ОСОБА_1 отримав 25 листопада 2024 року, тому відзив на апеляційну скаргу подано з значним пропуском строку, а саме через два з половиною місяці, тому колегія суддів не вбачає достатніх підстав для поновлення процесуального строку на подання відповідачем відзиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанцій

Відповідно до копії актового запису про народження № 2226 від 18 вересня 2020 року, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матір`ю записана ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_9 /Т. 1 а.с. 14-15/.

Поданими позивачем фотознімками підтверджується, що позивач та дитина мають теплі сімейні взаємовідносини, проводять дозвілля та відпочинок разом /Т. 1 а.с. 28-35/.

Згідно квитанцій АТ «Універсалбанк» ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 грошові кошти на утримання дочки, за період травень-червень 2021 року на загальну суму 31150 грн /Т. 1 а.с. 41-50/.

Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_10 вбачається, що в грудні 2019 року вона познайомилась з ОСОБА_11 , яка спільно проживала з ОСОБА_12 , та яка повідомила їй, що вона вагітна від ОСОБА_13 . Згодом ОСОБА_10 дізналась, що ОСОБА_14 народила доньку /Т. 1 а.с. 36-40/.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2021 року в даній справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. На вирішення експертів по проведенню судово-медичної експертизи методом генетичної ідентифікації з метою встановлення батьківства поставлено питання: - Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? /Т.1 а.с. 117-119/

05.01.2022 засобами поштового зв`язку до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшов відзив від ОСОБА_2 датований 30.12.2021 на позовну заяву, згідно якого ОСОБА_2 просила суд врахувати, що жодних перешкод для позивача відносно їх спільної дитини вона не чинить. Крім того заявляла, що вона беззаперечно впевнена в тому, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 . Також відповідач повністю визнала позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання факту його батьківства щодо їхньої доньки ОСОБА_5 . До відзиву долучено квитанції поштових відправлень відзиву позивачеві та третій особі /Т. 1 а.с. 145-149/.

18.01.2022 до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшов лист від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, згідно якого було повідомлено, що відбір зразків крові для проведення експертизи відбудеться 11 лютого 2022 року о 12 год. 30 хв. Явка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_5 обов`язкова /Т. 1 а.с. 157/.

18.02.2022 до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшов лист від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, згідно якого було повідомлено, що відбір зразків крові для проведення експертизи відбудеться 18 березня 2022 року о 13 год. 00 хв. Явка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_5 обов`язкова /Т. 1 а.с. 161/.

28.02.2022 до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла заява від ОСОБА_2 , згідно якої вона повідомила суд, що до експертної установи вона разом з дитиною не з`явилася, в зв`язку з її позицією по справі, а саме визнанням вимоги про встановлення батьківства та хворобою дитини /Т. 1 а.с. 163-165/.

18.04.2022 до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання про зупинення провадження у справі від представника ОСОБА_1 адвоката Журби С. В., відповідно до якого він просив суд зупинити провадження в справі у зв`язку з мобілізацією та проходженням військової служби позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Журби С. В. /Т. 1 а.с. 171/.

У відповідності до витягу з наказу військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 № 17 від 24.02.2022 старшого солдата ОСОБА_1 було призвано 24.02.2022 на посаду командира 3 відділення 2 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 /Т. 1 а.с. 179/.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2022 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Журба С. В., до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, про визнання батьківства за рішенням суду, внесення актуальних відомостей про батьківство до актового запису про народження, встановлення участі батька у забезпеченні умов життя дитини та встановлення умов здійснення батьком прав на особисте виховання, зупинене до закінчення позивачем проходження військової служби в Збройних Силах України /Т. 1 а.с. 190/.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2022 провадження в справі було поновлено /Т. 1 а.с. 200/.

11.10.2022 до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області засобами поштового зв`язку надійшла заява від ОСОБА_2 , згідно якої вона повідомила суд, що підтримує раніше наданий суду відзив на позовну заяву та її позиція є незмінною щодо визнання позову в частині визнання батьківства ОСОБА_1 по відношенню дочки ОСОБА_5 . Також в даній заяві вона підтвердила направлення до суду в лютому 2022 року заяви відповідного змісту. Крім того, просила суд про проведення розгляду справи у подальшому у її відсутність /Т. 1 а.с. 202-204/.

Згідно актового запису про народження № 2226 від 18.08.2020 відомості про батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України на підставі заяви матері ОСОБА_2 /Т. 1 а.с. 245/.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 серпня 2024 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про: встановлення, яку участь у забезпеченні життя ОСОБА_5 братиме ОСОБА_1 , який проживає окремо; встановлення умов здійснення ОСОБА_1 , який проживає окремо на особисте виховання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; усунення ОСОБА_1 перешкоди у вільному спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_5 , а саме назначити періодичне побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання у вихідні та загальнодержавні святкові дні у присутності інших осіб закрито у зв`язку з відмовою позивача від даних вимог /Т. 2 а.с. 93/.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (ч. ч. 2, 3 ст. 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено згідно з ст. 135 СК України.

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Предметом доказування у справах про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Аналіз норми ст. 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (ст. 128 СК України).

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року в справі № 592/4443/17 зазначено, що: «відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це».

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не невчиненням нею процесуальних дій

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 760/3977/15 зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15, від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц, від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18.

Водночас ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної оцінки сукупності зібраних у справі доказів, зокрема, показань свідка ОСОБА_15 , письмові пояснення якої були долучені до позовної заяви; свідоцтва та актового запису про народження малолітньої ОСОБА_5 ; копій фотознімків; доданих чисельних електронних листувань сторін; визнання позовних вимог відповідачем ОСОБА_2 зафіксованого у поданих на адресу суду відзиві та заявах, встановив, що позивачем надано достатню кількість доказів, які свідчать про визнання за позивачем батьківства щодо доньки ОСОБА_5 .

Окрім того, матеріали справи не містять жодного доказу на спростування таких висновків.

Згідно із п. п. 3-5 ч. 4 ст. 12 ЦПК України, яка регламентує змагальність сторін, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на наведене, суд першої інстанції виснував і те, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у даній справі не були проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження дитини від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу, визнання позивачем дитини своєю, а також те, що відповідач позовні вимоги визнала і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

Отже, за встановлених обставин є правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності позовної вимоги про встановлення факту батьківства ОСОБА_1 щодо доньки ОСОБА_5 . З такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Крім того, слід зауважити, що відповідач по справі на протязі всього розгляду справи в суді першої інстанції, обрала не змінну позицію щодо визнання позову в частині позовної вимоги про встановлення батьківства, яка була викладена починаючи від поданого відзиву 05.01.2022, та завершуючи поясненнями представника відповідача адвоката Петренка В. М., який діючи на підставі ордера від 22.12.2021 без обмеження процесуальних прав /Т. 1 а.с. 140/, в судовому засіданні від 09.10.2024 визнав позовні вимоги, що підтверджується протоколом судового засідання № 3453431.

Надаючи оцінку доводам скаржника, щодо того, що судом першої інстанція була призначена судова молекулярно-генетичної експертиза, проте вона не була проведена в зв`язку з неявкою позивача, що свідчить про відсутність його інтересу в об`єктивному та законному розгляді справи, колегія суддів зазначає наступне.

Наслідки ухилення від участі в експертизі визначені ст. 109 ЦПК України. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У справі, що переглядається, ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2021 року було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу за клопотанням представника позивача.

28.02.2022 до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 , згідно якої вона повідомила суд, що до експертної установи вона разом з дитиною не з`явилася, в зв`язку з її позицією по справі, а саме визнанням вимоги про встановлення батьківства та хворобою дитини. Дана заява не мстить підпису ОСОБА_2 . Разом з тим, заявою, яка надійшла до суду 11.10.2022 засобами поштового зв`язку, ОСОБА_2 , зокрема підтвердила направлення до суду в лютому 2022 року заяви відповідного змісту. Крім того, просила суд про проведення розгляду справи у подальшому у її відсутність.

Отже, скаржник не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з дитиною, враховуючи те, що вони мешкають в м. Києві, з`явитися до експертної установи, зокрема 30 вересня 2022 року для забору відповідних зразків, проте з огляду на позицію відповідача щодо визнання вимог щодо батьківства позивача, надали суду першої інстанції можливість визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.

У свою чергу, враховуючи позицію відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції та мотиви приведені в апеляційній скарзі, колегією суддів задоволено клопотання щодо прийняття доказу, який не був наданий суду першої інстанції, а саме відповіді ДСУ «Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи» згідно якої 11 лютого 2022 року ОСОБА_1 з`явився для відбору зразків крові, ОСОБА_2 разом з дитиною для відбору зразків крові не з`явилась. Наступні відбори зразків були призначені на 18 березня 2022 року та 30 вересня 2022 року на які особи не з`явились.

Також колегією суддів прийнято докази витяги з наказів від 24.02.2022 за № 17 про введення в дію штату № 43/059 старшого солдата ОСОБА_1 (наявний в матеріалах справи Т. 1 а.с. 179) та від 23.02.2024 № 56 про виключення ОСОБА_1 із списку особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Врахуванню колегією суддів підлягає і те що, за встановлених обставин, жодна з сторін в суді апеляційної інстанції не заявляла клопотання про призначення у даній справі судової молекулярно-генетичної експертизи. Не скористались сторони і правом подати до апеляційного суду висновок експерта, складений на їх замовлення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, підстави для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гармаш Нелі Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 травня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков