Справа № 154/2353/24 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В.
Провадження № 22-ц/802/617/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що з 01 вересня 2023 року він навчається на першому курсі факультету Сил підтримки в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Сагайдачного з терміном навчання до червня 2027 року.

Зазначав, що оскільки він навчається на денній формі навчання, то позбавлений можливості працювати та утримувати себе самостійно, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батьків. Його мати ОСОБА_4 , з якою він проживає, працює на посаді пекаря-майстра і отримує заробітну плату до 10000 грн та утримує неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також вказував, що його батько відповідач ОСОБА_2 є працездатним, а тому в змозі надавати йому матеріальну допомогу, яку він потребує на період навчання.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання на період навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до закінчення навчання - 30 червня 2027 року.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 , який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 02 липня 2024 року і до закінчення навчання, до 30 червня 2027 року, однак не більше ніж до досягнення позивачем 23 років.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, під час ухвалення оскаржуваного рішення про часткове задоволення позову, не було надано належну правову оцінку встановленим обставинам справи і наявним в матеріалах справи доказам щодо можливості відповідача сплачувати аліменти на повнолітнього сина в розмірі визначеному судом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення як безпідставну, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням вимог статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як повнолітня особа, що навчається, потребує матеріальної допомоги, а відповідач за своїм станом здоров`я, який має постійне місце роботи, в змозі сплачувати аліменти на користь останнього у твердій грошовій сумі 1500 грн, щомісячно, починаючи з дня подання позову до закінчення позивачем навчання і до досягнення ним 23 років.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком повнолітнього позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого виконкомом Хобултівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області 08 червня 2006 року, серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії довідки № 824, виданої 24 червня 2024 року тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділу персоналу та стройового Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі (навчанні) та є курсантом 1-го курсу факультету Сил підтримки Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного і забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівними документами розмірах. Зарахований наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по особовому складу) від 25 липня 2023 року № 21-КС. Термін навчання 4 роки - попередньо до червня 2027 року. Форма навчання денна (а.с. 76).

З копії довідки № ВВХ00000024 від 20 травня 2024 року слідує, що мати позивача ОСОБА_4 працює в ТзОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» з 18 вересня 2023 року, на даний час займає посаду пекар-майстер, та її дохід за період з 01 січня 2024 року по 30 квітня 2024 року становить 54292 грн 95 коп. (а. с. 5). Крім того, на її утриманні знаходиться неповнолітня дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7, 12).

Також з наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій та відповідно до копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого має гостру вертебробазилярну судинну недостатність та легкі статико-координаційні розлади (а. с. 30, 31).

Відповідно до копії довідки про доходи № 444 від 12 липня 2024 року, виданої відповідачу за основним місцем роботи - Професійно-технічне училище № 22 смт Луків, розмір його заробітної плати за період з квітня 2024 року по червень 2024 року становить 20363 грн 61 коп. (а. с. 26).

Крім того, з приєднаних до матеріалів справи письмових доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 12 серпня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 27-29).

Згідно з ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що законодавець покладає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання лише за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу.

Також при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом першої інстанції, повнолітній син відповідача ОСОБА_2 - позивач ОСОБА_1 у зв`язку з навчанням у закладі вищої освіти потребує матеріальної допомоги батьків, оскільки здійснює витрати на додаткове харчування, транспортні послуги, відпочинок, придбання засобів індивідуальної гігієни, одягу і взуття (цивільного та військового) тощо.

Таким чином, колегія судів вважає, що позивачем було доведено факт наявності у нього потреби в матеріальній допомозі, пов`язаній з проходженням навчання, а відповідач, який є працездатною особою, спроможний її надавати, а тому місцевий суд дійшов цілком обґрунтованого висновку щодо визначення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в сумі 1500 грн, які необхідно стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 щомісячно до закінчення останнім навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Визначаючи аліменти у вказаному розмірі, суд врахував матеріальний стан позивача, який у зв`язку з навчанням не працює, що позбавляє його можливості самостійно себе забезпечувати, а також матеріальне становище відповідача та його сімейний стан, зокрема ту обставину, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, а також рівний обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача зокрема посилалась на фінансову неможливість її довірителя сплачувати аліменти через наявність у нього захворювання, яке потребує лікування. Однак такі доводи апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, оскільки апелянтом не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з проходженням такого лікування, а також не доведено належними та допустимими доказами недостатність щомісячного доходу відповідача для надання матеріальної допомоги повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Отже, виходячи зі встановлених на підставі поданих сторонами доказів фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліментів у зв`язку з навчанням.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність рішення, що оскаржується.

Керуючись ст.ст. 268, 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді