Справа № 523/2088/24
Провадження №2/523/1124/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеса, у загальному позовному провадженні, цивільну справу № 523/2088/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

08.02.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яким просив:

- визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, об`єм, потужність двигуна 1598 см.куб., номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 ;

- припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль марки TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, об`єм, потужність двигуна 1598 см.куб., номерний знак НОМЕР_1 , та виділити вказаний автомобіль у власність ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку ринкової вартості автомобіля марки TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, об`єм, потужність двигуна 1598 см.куб., номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 150 480грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначає, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 20.02.2010 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. У 2012 році сторони придбали автомобіль марки TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, об`єм, потужність двигуна 1598 см.куб., номерний знак НОМЕР_1 , який являється спільною сумісною власністю подружжя. У березні 2019 року сторони домовились, що автомобіль марки TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, об`єм, потужність двигуна 1598 см.куб., номерний знак НОМЕР_1 , після розірвання шлюбу залишається у користуванні відповідачки, але на першу вимогу вона зобов`язувалась сплатити позивачу ринкову вартість автомобіля. 09.01.2024 року позивач звернувся до відповідачки з вимогою сплатити йому вартість частини автомобіля, однак відповідачка по теперішній час не надала відповіді на вимогу позивача. Ринкова вартість наведеного автомобіля складає 8 000 доларів США, що станом на 07.02.2024 року еквівалентно 300 960, 00 грн., що позивач підтверджує роздруківкою з сайтів авто продажу. частина вартості автомобіля складає 150 480 грн., які позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача.

15.05.2024 року позивав ОСОБА_1 подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою уточнив предмет позову, та остаточно просив:

- визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, об`єм, потужність двигуна 1598 см.куб., номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 ;

- припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль марки TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, об`єм, потужність двигуна 1598 см.куб., номерний знак НОМЕР_1 , та виділити вказаний автомобіль у власність ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку ринкової вартості автомобіля марки TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, об`єм, потужність двигуна 1598 см.куб., номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 139 594 грн.

01.05.2024 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов, яким позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Обґрунтувала відзив наступним: 1) з початку шлюбу між сторонами позивач більш ніж протягом двох років не був працевлаштований, а отже не отримував відповідний дохід. Поважної причини відсутності самостійного заробітку більш ніж протягом двох років з початку шлюбу у позивача не було. ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народився ОСОБА_3 , в той час коли відповідачка знаходилась на роботі, саме матір відповідачки здійснювала догляд за дитиною. З моменту працевлаштування позивача травень 2012 року до придбання спірного автомобіля 07 вересня 2012 року пройшло 4 місяці. Дохід позивача з моменту працевлаштування до моменту придбання автомобіля складав: в травні 2012 року =- 2900 грн., в червні 2012 2 900 грн., в липні 3000 грн., в серпні 3000 грн., що вбачається з роздруківки форми ОК-5 позивача. Наведені обставини свідчать про те, що позивач не приймав участі та не міг приймати участь у зароблянні коштів на придбання спірного автомобіля. У той же час, відповідачка була працевлаштована, та отримувала постійних дохід, що підтверджується відомостями щодо сум заробітку для нарахування пенсії (форми ОК05). Тому, відсутні правові підстави для визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя. В шлюбі у сторін народилося двоє дітей, але позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї протягом більш ніж двох років після укладення шлюбу, та не приймав участі в утриманні дітей майже два роки. Протягом вказаного періоду часу весь тягар матеріального забезпечення сім`ї та утримання першої дитини несла лише відповідачка, яка була працевлаштована та отримувала постійний дохід. Також у даному випадку має місце наступне ухилення ОСОБА_1 від участі в утриманні дітей протягом тривалого часу (6 років), а саме з грудня 2017 року. З грудня 2017 року діти проживають разом із матір`ю ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні, а тому саме матір здійснює витрати на утримання дітей. Дана обставина встановлена в рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 10.10.2023 у справі № 523/134892/21. Позивач ухилявся від участі в утриманні дітей протягом тривалого часу (6 років), а саме з грудня 2017 року. Подача позивачем даного позову свідчить про намір повернути кошти, сплачені ним в якості боргу за аліменти, за вищевказаний період, шляхом стягнення з відповідачки вартості спірного автомобіля. Розмір аліментів, які почав сплачувати ОСОБА_1 , є незначним та є меншим ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. З 2017 року діти перебували виключно на повному матеріальному утриманні ОСОБА_2 , під-час шлюбу позивач витрачав майно на шкоду інтересам сім`ї, оскільки регулярно зловживав спиртними напоями та витрачав заробітну плату на придбання спиртних напоїв. У будь-якому випадку, наявні підстави для відступу судом від засади рівності часток подружжя. Відповідач звернулась до експерта оцінювача, з метою отримання висновку щодо ринкової вартості автомобіля, згідно звіту про оцінку автотоварознавчого дослідження транспортного засобу №40/24, ринкова вартість автомобіля становить 279 188,89 грн.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.03.2024 року здійснено перехід розгляду цивільної справи зі спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Позиції сторін, покази свідків.

На останнє судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про розгляд справи належним чином, матеріали справи містять заяви про розгляд справи у їх відсутність.

На попередні судові засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, його представник адвокат Кудрявцев І.А., з`явившись до судового засідання, підтримав позовні вимоги, із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

На попередні судові засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, її представник адвокат Смоляна Л.Л., з`явившись до судового засідання, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Свідок ОСОБА_4 , з`явившись до судового засідання, будучи приведеною до присяги, надала наступні пояснення. Вона являється матір`ю позивача ОСОБА_1 . Спірний автомобіль набувався у власність здається у 2010 році, у шлюбі, вже була перша дитина у сторін. Після народження дитини, була домовленість у сторін, щоб відповідачка не втрачала роботу, вона після народження дитини буде працювати, а позивач був з дитиною. Мати відповідачки допомагала сім`ї, коли народилась друга дитина. Свідок не часто була в гостях у сторін, вони частіше приїжджали до неї. Після розлучення, син (позивач) допомагав сім`ї, купив телефони, займався дітьми, чи давав гроші на утримання дітей, свідок не знає. У сина був автомобіль ще до шлюбу, старенький. Позивач не зловживав спиртними напоями, мати відповідачки не ночувала в сім`ї.

Свідок ОСОБА_5 , з`явившись до судового засідання, будучи приведеним до присяги, надав наступні пояснення. Він однокласник, знайомий позивача. Автомобіль ОСОБА_6 сторони купили коли у них був маленький син, вони вже були одружені пару років. Відповідачка працювала, а позивач був з дитиною, тому що відповідачка не могла кинути роботу. Позивач гуляв з дитиною, свідок в неділю 2-3 рази приїжджав на склад, та бачив позивача, який гуляв з дитиною. До шлюбу позивач займався металопластиковими вікнами, був директором підприємства. Також працював з упаковкою, був пов`язаний з типографією. Позивач хворіє, у нього був інфаркт, йому ставили стенди, хвороби знизили працездатність.

Свідок ОСОБА_7 , з`явившись до судового засідання, будучи приведеною до присяги, надала наступні пояснення. Свідок являється матір`ю відповідачки. Її донька закінчила Педагогічний університет, захистила дисертацію, давала приватні заняття. Виходила заміж у 31 рік. Позивач ОСОБА_8 їй показався хорошим чоловіком. ОСОБА_8 не працював, вони проживали в його старій квартирі, робили там ремонт, донька повністю відремонтувала ОСОБА_8 квартиру, купувала меблі. Всі свої гроші донька вклала в ремонт, а ОСОБА_8 працював лише періодично. На весілля ОСОБА_8 грошей не дав, весілля було на батьках відповідачки, та на ній самій. ОСОБА_8 спочатку поводив себе нормально, потім його позбавили водійський прав по ст. 130 КУпАП, донька допомогла йому поновити права, щоб він зміг їздити. Донька народила першу дитину, свідок сиділа с дитиною, пішла на пенсію для того, щоб допомагати доньці. Свідок кожного дня з ранку до вечора перебувала в сім`ї доньки, яка приїжджала з роботи спеціально вдень, щоб покормити дитину. Свідок не лише доглядала за дитиною, однак і допомагала по дому. ОСОБА_8 інколи ходив в гараж, були моменти, коли він випивав, уходив, приходив додому лише вранці. Були запої у нього, після яких слід було прибирати квартиру, від наслідків його стану алкогольного сп`яніння. Позивач кожного дня не вживав алкогольні напої, однак вживав періодично, і коли вживав, то вже не контролював себе, і тоді викликали його маму. Спірний автомобіль купували за кошти доньки та кошти свідка з її чоловіком, сім`я свідка дала на купівлю автомобіля 10 000 доларів США. ОСОБА_8 не працював, говорив ОСОБА_9 ти мене гнобиш. Свідок задавала питання ОСОБА_8 , чому він не працює, на що він лаявся на неї нецензурною лайкою. Коли сторони розійшлися, то донька подала на аліменти, однак ОСОБА_8 сказав, що розкрутиться, та буде платити аліменти, тому вона і забрала заяву. За весь період життя, ОСОБА_8 гроші давав сім`ї 3-4 рази. Коли народилась друга дитина, було все те ж саме, свідок допомагала сім`ї доньки. Дітей з садочка забирала донька. ОСОБА_8 інколи відвідував утреники. Після народження дитини він не працював. Домовленості, що вона працює, а він доглядає за дітьми, не було. Купили спірний автомобіль у 2012 році. ОСОБА_8 спочатку після весілля не працював, потім працював, то не працював. Чоловік свідка допомагав ОСОБА_8 робити ламінат. Свідок не пам`ятає, щоб її чоловік працював з ОСОБА_8 . До шлюбу, у ОСОБА_8 грошей не було. Свідок дивилася за дітьми сторін, ОСОБА_8 їй не допомагав, уходив в гараж, або кудись їхав. З дитиною ОСОБА_8 не гуляв, можливо лише на вихідних, свідок гуляла з дітьми. ОСОБА_8 не довіряли дітей, оскільки він випивав.

Свідок ОСОБА_10 , з`явившись до судового засідання, будучи приведеним до присяги, надав наступні пояснення. Свідок являється батьком відповідачки. Донька ОСОБА_11 працювала, їздила на машині свідка. Донька говорила, що з неї насміхаються студенти, з приводу того автомобіля, яким вона користується, тоді свідок запропонував доньці купити новий автомобіль, донька сказала що у неї є приблизно 10 000 доларів США. Свідок запропонував купити новий автомобіль. 10 000 доларів США одразу внесли, машину привезли з Туреччини, і сім`я свідка додала доньці залишок, вартість спірного автомобіля складала 20 -21 тисячу доларів США. Дружина постійно була в сім`ї доньки, після народження онука. Свідок говорив позивачу, що потрібно побудувати будинок, виростити дітей, на що ОСОБА_8 відповідав навіщо, все і так є. Свідок з ОСОБА_8 фактично не мав близьких контактів, вони різні люди. Донька вилікувала ОСОБА_8 , витягнула його, однак життя у них не склалося. За онуком ОСОБА_12 дивилася дружина свідка. ОСОБА_8 займався колись установкою вікон, і свідок допомагав йому пару разів встановлювати вікна. Донька була вагітна, коли вона встановлювали вікна. У ОСОБА_8 не має здоров`я, щоб працювати, він потрапив в аварію, яка вплинула на його здоров`я. У свідка 25 років трудового стажу, в його сім`ї завжди були заощадження.

Судом здійснювалось фіксування судового засідання технічним записом, на виконання вимог ч.1 ст. 247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 20 лютого 2010 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що було складено актовий запис № 105.

За період шлюбу у сторін народилося двоє дітей син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2019 року по справі №523/15633/18 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За договором купівлі-продажу № ВПрА 0002/245 від 01.09.2012 року ТОВ «ВІДІ ПАЛЬМІРА» продала, а ОСОБА_2 купила у власність, автомобіль Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120. Ціна автомобіля складала 171 025,02 грн. (з ПДВ). Ці обставини підтверджуються листом ТОВ «ВІДІ ПАЛЬМІРА» від 22.10.2024 №12.05/8.10/044-24, Видатковою накладною Авто № ВПрРА-000217 від 07.09.12, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Станом на час розгляду судом справи, автомобіль Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120 зареєстрований за ОСОБА_2 , також він перебуває у фактичному володінні та користуванні у відповідачки ОСОБА_2 .

Звітом про оцінку №40/24 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу СПД « ОСОБА_14 » від 06.03.2024 року підтверджується, що ринкова вартість легкового автомобіля Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки, складає 279 188,89 грн.

Матеріали справи містять наступні докази:

Трудову книжку ОСОБА_7 , матері відповідачки, записами якої підтверджується звільнення останньої з посади головного бухгалтера Одеського об`єднання фірма «ЛАСМИ» - 01.03.2010 року, згідно наказу №7 від 25.02.2010 року.

Трудову книжку ОСОБА_1 , НОМЕР_3 записами якої підтверджується наступне:

- з 28.04.2007 року по 01.05.2012 року відсутні записи про працевлаштування;

- з 01.05.2012 по 28.02.2015 працював директором з розвитку ПП «Клин Хаус Профешнл»;

- з 22.05.2015 по 15.05.2016 перебував на обліку в Центрі зайнятості, отримував допомогу, як безробітний;

- з 16.05.2016 по 28.12.2016 працював на посаді програміста ФОП ОСОБА_15 ;

- з 19.04.2017 по 20.12.2017 працював на посаді комерційного директора Одеської філії ТОВ «Імпап»;

- з 20.03.2018 по 12.11.2018 працював на посаді керівника з питань регіонального розвитку ТОВ «Український папір»;

- з 08.10.2019 по 21.08.2020 працював на посаді керівника структурного підрозділу ТОВ «Юнайтед Форест».

Довідку Форми ОК-5 Пенсійного Фонду України щодо ОСОБА_1 , згідно якої:

- за звітний період 2010 року отримано 922 грн;

- за звітний період 2011 року отримано 5 703 грн;

- за звітний період 2012 року отримано 26 260 грн;

- за звітний період 2013 року отримано 63 427 грн;

- за звітний період 2014 року отримано 58 888 грн;

- за звітний період 2015 року отримано 15 090 грн;

- за звітний період 2016 року отримано 10 899,67 грн;

- за звітний період 2017 року отримано 26 237,53 грн;

- за звітний період 2018 року отримано 70 782,44 грн;

- за звітний період 2019 року отримано 11 784,09 грн;

Довідку Форми ОК-5 Пенсійного Фонду України щодо ОСОБА_2 , згідно якої:

- за звітний період 2010 року отримано 27 225,47 грн;

- за звітний період 2011 року отримано 64 975,21 грн.;

- за звітний період 2012 року отримано 112 807,52 грн;

- за звітний період 2013 року отримано 81 192,49 грн;

- за звітний період 2014 року отримано 134 441,09 грн;

- за звітний період 2015 року отримано 128 457,66 грн;

- за звітний період 2016 року отримано 231 265,85 грн;

- за звітний період 2017 року отримано 252 444,29 грн;

- за звітний період 2018 року отримано 321 921,36 грн;

- за звітний період 2019 року отримано 412 870,14 грн;

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року по справі № 523/13892/21 - стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 02 серпня 2021 року і до досягнення дитини повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 02 серпня 2021 року і до досягнення дитини повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень на кожну дитину, з щорічною індексацією відповідно до закону.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2023 року по справі №523/13892/21 скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2023 року по справі №523/13892/21 - стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 02 серпня 2021 року і до досягнення дитини повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 02 серпня 2021 року і до досягнення дитини повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 (тисяча п`ятсот) гривень на кожну дитину, з щорічною індексацією відповідно до закону.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року по справі №523/13892/21 - рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2023 року змінено в частині визначеного судом розміру аліментів, викладено 2 абзац резолютивної частини рішення суду в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 02 серпня 2021 року і до досягнення дитини повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 02 серпня 2021 року і до досягнення дитини повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень на кожну дитину, з щорічною індексацією відповідно до закону».

Згідно наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій ОСОБА_1 почав сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 починаючи з 20.12.2023 року. За період з 20.12.2023 року по 26.02.2924 року сплатив 82 500 грн.

Згідно наданих суду позивачем фото та відео, які були відтворені у судовому засіданні, зафіксований позивач разом із дітьми, в певні періоди часу, з 2010 року по 2012 рік, як батько та діти.

Суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Відповідно до ч.1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За даних обставин, матеріалами справи підтверджується, що право власності за ОСОБА_2 на легковий автомобіль Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване під час шлюбу з ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Таким чином, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має. Факт реєстрації майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19), які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин.

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 344/16831/20 (провадження № 61-11614св23) зазначено, що, «згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними».

За даних обставин, суд дійшов висновку, що автомобіль Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, іншого ОСОБА_2 належними та допустимими доказами суду не доведено.

Надаючи правову оцінку доводам ОСОБА_2 про належність їй автомобілю Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на праві особистої приватної власності, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Наявні в матеріалах справи докази, виходячи із принципу стандарту доказування «поза розумним сумнівом», дають підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання автомобіля Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 її особистою приватною власністю.

У даному випадку, відповідач ОСОБА_2 стверджувала, що автомобіль був придбаний за її особисті кошти, зокрема:

- її заробітна плата і особисті заощадження;

- заощадження її батьків: ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . У судовому засіданні батьки відповідачки були допитані в якості свідків, підтвердили передачу доньці 10 000 доларів США на купівлю автомобіля.

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема:

- майно, набуте нею, ним до шлюбу;

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), на яку посилається ОСОБА_11 в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був придбаний 01.09.2012 року, за ціною - 171 025,02 грн.

Надаючи правову оцінку матеріальному стану сторін по справі, з позиції джерел коштів для набуття у власність спірного автомобіля, судом встановлено наступне.

- позивачем ОСОБА_1 було отримано доходів, за період з 01.02.2010 року по 01.09.2012 року, на суму 18 425 грн.

При цьому, згідно трудової книжки ОСОБА_1 , він не був працевлаштований та не отримував доходів з лютого 2010 року по грудень 2010 року, з липня 2011 року по травень 2012 року. Також, не був працевлаштований з квітня 2007 року по грудень 2010 року. Нарахування за період з грудня 2010 року по липень 2011 року, зазначені у Довідці Форми ОК-5, пов`язані із його реєстрацією ФОП, що підтверджується самою довідкою.

- відповідачем ОСОБА_2 було отримано доходів, за період з 01.02.2010 року по 01.09.2012 року, на суму 165 607,80 грн.

При цьому, Довідкою Форми ОК-5 підтверджується, що ОСОБА_2 постійно працювала, зокрема з лютого 2010 року.

Суми доходів сторін підтверджуються Довідками Форми ОК-5 Пенсійного Фонду України, які були досліджені судом у мотивувальній частині даного судового рішення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується отримання доходів ОСОБА_2 за період з 2010 року по 01.09.2012 року, в рази більше, порівняно з доходами ОСОБА_1 .

Суд прийшов до висновку, що беззаперечно, для того щоб купити оспорюваний автомобіль, сторонами по справі були використані або власні заощадження, або отримана допомога від третіх осіб, оскільки по суті вартість автомобіля склала сукупну вартість доходів обох сторін, починаючи з дати реєстрації ними шлюбу до дати купівлі автомобіля. Інакше, якщо не виходити із того, що були використанні сторонні доходи або сторін або третіх осіб, протягом більше 1,5 року спільного проживання, сторони взагалі не могли би купувати їжу, одяг, оплачувати комунальні послуги, та повинні були лише накопичувати всі отримані доходи, що є неможливим.

Разом із тим, суд констатує, що ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами, що купівля автомобіля була здійснена саме нею:

- за кошти, набуті нею до шлюбу;

- за кошти, набуті нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

- за кошти, які належали їй особисто.

Надаючи правову оцінку свідченням свідка ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про передачу доньці 10 000 доларів США на купівлю спірного автомобіля, суд зазначає, що свідчення свідків, за даних обставин, не можуть спростувати презумпцію спільної сумісної власності майна. Жодного договору дарування коштів від батьків на придбання автомобіля відповідач суду не надала.

Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Великої Палати від 22 лютого 2022 року у справі № 642/8107/14-ц, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Обставини того, що ОСОБА_1 не працював з та не отримував доходів з лютого 2010 року по грудень 2010 року, з липня 2011 року по травень 2012 року, а в інші періоди до розірвання шлюбу працював періодично, не спростовують презумпцію спільної сумісної власності майна подружжя, за вказаний період.

Таким чином, відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спірний автомобіль є її особистою власністю, тому суд визнає автомобіль марки TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, об`єм, потужність двигуна 1598 см.куб., номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (пункт 69).

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи не спростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (пункт 70)).

Метою заявленого позивачкою позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час перебування сторін у шлюбі. З огляду на це позовна вимога про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності не є ефективним способом захисту права члена подружжя на поділ їхнього майна у рівних частках. За наявності належних, допустимих і достатніх доказів суд встановлює належність майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя у мотивувальній частині судового рішення.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в частині визнання автомобіля марки TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, об`єм, потужність двигуна 1598 см.куб., номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованого за ОСОБА_2 , спільною сумісною власністю подружжя, встановлюючи відповідні обставини в мотивувальній частині рішення суду. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові КЦС від 20 червня 2023 року по справі № 331/5662/18, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом із тим, надаючи правову оцінку доводам відповідача щодо відступу від рівності часток подружжя, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що протягом періоду шлюбних відносин між сторонами, позивач ОСОБА_1 не працював:

- з лютого 2010 року по грудень 2010 року, з липня 2011 року по травень 2012 року; Нарахування за період з грудня 2010 року по липень 2011 року, зазначені у Довідці Форми ОК-5, пов`язані із його реєстрацією ФОП;

- з 01.03.2015 року по 15.05.2016 року. З 22.05.2015 року по 15.05.2016 року він перебував на обліку в центрі зайнятості;

- з 29.12.2016 року по 18.04.2017 року;

- з 21.12.2017 року по 19.03.2018 року;

- з 13.11.2018 року по 07.10.2019 року (рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2019 року по справі № 523/15633/18 шлюб між сторонами було розірвано).

Суд констатує, що за 9 років існування між сторонами шлюбу, ОСОБА_1 не працював майже 3 роки та 9 місяців. В свою чергу, ОСОБА_2 працювала постійно, навіть після народження їх першої дитини ІНФОРМАЦІЯ_8 .

При цьому, спірний автомобіль був придбаний 01.09.2012 року за ціною - 171 025,02 грн. (з ПДВ). Сторони уклали шлюб 20.02.2010 року.

За період з 01.02.2010 року по 01.09.2012 року дохід ОСОБА_1 склав 18 425 грн.

В свою чергу, ОСОБА_2 постійно працювала, зокрема виходячи із дати укладення шлюбу з 20.02.2010 року по 01.09.2012 року, її дохід склав 165 607,80 грн.

Перша дитина у сторін народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши у судовому засіданні свідчення свідків, суд констатує, що у судовому засіданні як свідченнями свідків, так і копією трудової книжки ОСОБА_16 (матері відповідачки), в своїй сукупності, знайшли своє підтвердження обставини суттєвої допомоги зі сторони матері відповідачки, яка здійснювала догляд за дітьми сторін, крім позивача, в той час як ОСОБА_2 працювала.

В свою чергу, надані суду стороною позивача фото та відео розцінюються судом як докази тому, що батько дітей ОСОБА_1 спілкувався зі своїми дітьми, проводив з ними час, що на думку суду є фактично обов`язком батька, передбаченим ст. 150 Сімейного кодексу України, та не підтверджує наявну між ОСОБА_1 , та ОСОБА_16 домовленості, що він працювати не буде, здійснюючи догляд за дітьми, а вона буде.

При цьому, суд враховує що саме період шлюбу з 20.02.2010 року по 01.09.2012 року має первісне значення, при вирішенні питання поділу майна подружжя, по даній справі, оскільки купівля автомобіля відбулась за договором купівлі-продажу від 01.09.2012 року, за ціною- 171 025,02 грн. (з ПДВ).

В свою чергу, за період з 20.02.2010 року по 01.09.2012 року дохід ОСОБА_1 становив 11,1 % від доходу ОСОБА_17 .

Належних, допустимих та достатніх доказів для висновку про те, що ОСОБА_1 одноосібно піклувався дитиною, що і стало підставою того, що він не працював, суду не надано, також не надано доказів домовленості між сторонами про те, що дружина буде працювати, а чоловік не буде працювати, в свою чергу ОСОБА_2 повністю заперечує наявність такої домовленості.

У будь-якому випадку, навіть за обставин здійснення ОСОБА_1 догляду за дітьми, що фактично є його прямим обов`язком, передбаченим ст. 150 Сімейного кодексу України, суд вважає справедливим відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а саме: позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, зокрема в період з лютого 2010 року по грудень 2010 року, з липня 2011 року по травень 2012 року, на протязі - 1 року 9 місяців, при загальному строку шлюбних відносин до дати купівлі автомобіля 2 роки 6 місяців, взагалі не мав самостійного заробітку чи доходу.Також суд приймає до уваги, що доходи ОСОБА_1 з дати укладення шлюбу до дати купівлі автомобіля, склали 11,1% від доходів ОСОБА_2 за цей же період часу.

При цьому, аналізуючи наступні періоди проживання сторін однією сім`єю, зокрема джерела доходів, суд зазначає що ситуація в сім`ї суттєво не змінилася, позивач періодично не працював, його доходи багаторазово менші, ніж доходи відповідача, яка постійно працювала.

За період шлюбу з 01.02.2010 року по день розірвання шлюбу 01.04.2019 року, суд зазначає наступне:

-позивачем ОСОБА_1 було отримано доходів за вказаний період на суму 278 209, 60 грн.

-відповідачем ОСОБА_2 було отримано доходів на суму 1 449 109, 90 грн.

У той же час, суд не приймає доводи ОСОБА_2 щодо відступу від рівності часток подружжя, на підставі ухилення ОСОБА_1 від участі в утриманні дітей з грудня 2017 року, оскільки у ОСОБА_2 були відсутні перешкоди у зверненні до суду із позовом про стягнення аліментів з позивача з грудня 2017 року, про що вона зазначає у позові. Також суд враховує, що у подальшому відповідачка до суду звернулась і з позовом, та за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2023 року по справі № 523/13892/21 було стягнуто аліменти з позивача на користь відповідача, на утримання дітей, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 02 серпня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень на кожну дитину, з щорічною індексацією відповідно до закону. Постановою Одеського апеляційного суду від 23.10.2024 року рішення суду першої інстанції було змінено, стягнуто аліменти з 02 серпня 2021 року у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень на кожну дитину, з щорічною індексацією відповідно до закону.

За обставин наявності судового рішення про стягнення аліментів, доводи відповідача щодо ухилення позивача від участі в утриманні дітей з грудня 2017 року, як підстава для відступу від засад рівності часток подружжя, судом не приймаються.

Також, суд не приймає до уваги в якості підстави для відступу від рівності часток доводи представника відповідача, що позивач витрачав майно на шкоду інтересам сім`ї, оскільки стороною відповідача не надано жодних доказів наведеним обставинам.

Суд виходить із того, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Судове рішення, за юридичною позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 25 червня 2019 року № 7-р/2019, не є документом, який просто формально ухвалює суд; воно має бути обґрунтованим, справедливим. Формальне судове рішення нівелює мету та суть правосуддя, яке „визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац дев`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

З огляду на викладене, враховуючи обставини що мають істотне значення для справи, а саме: 1) позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, зокрема в період з лютого 2010 року по грудень 2010 року, з липня 2011 року по травень 2012 року, на протязі - 1 року 9 місяців, при загальному строку шлюбних відносин до дати купівлі автомобіля 2 роки 6 місяців, взагалі не мав самостійного заробітку чи доходу; 2)доходи ОСОБА_1 з дати укладення шлюбу до дати купівлі автомобіля, склали 11,1% від доходів ОСОБА_2 за цей же період часу; 3) інтереси дітей, які залишилися проживати з ОСОБА_2 , суд вважає справедливим по даній справі відступити від засад рівності часток подружжя,при здійсненні поділу автомобіля, визначивши позивачу ОСОБА_1 1/3 частку, а ОСОБА_2 2/3 частки.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/3 частини вартості автомобіля, суд виходить зі Звіту про оцінку №40/24 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу СПД « ОСОБА_14 » від 06.03.2024 року, згідно якого ринкова вартість легкового автомобіля Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки, складає 279 188,89 грн.

Суд зазначає, що наведений Звіт був зроблений за замовленням ОСОБА_2 , в свою чергу у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кудрявцев І.А. погодився із висновками наведеного Звіту, у тому числі зменшивши розмір заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов висновків про виділення спірного автомобіля ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/3 вартості автомобіля Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме суми у розмірі 93 062, 96 грн.

Суд враховує, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц).

Також, згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

При цьому, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на майно, оскільки унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві і стягнення вартості частки, право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту.

Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними зокрема в постанові від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20, які суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову ОСОБА_1 , а також обставини звільнення його від судового збору, на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, який за розрахунком суду складає 66% від суми заявленої позивачем до стягнення, та дорівнює 921,32 грн.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 81, 82, 141, ч.4 ст.206, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Виділити автомобіль Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 грошову компенсацію у розмірі 1/3 частки ринкової вартості автомобіля марки Toyota Auris MT LUNA (MID), код NMTKE5670R100120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме стягнути 93 062, 96 грн. (дев`яносто три тисячі шістдесят дві гривні дев`яносто шість копійок).

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 921,32 грн.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 15.05.2025 року.

Суддя: К.О. Далеко