печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Вовк С. В.,

за участі секретаря судових засідань Брачун О. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Демянчук Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної наукової установи «Науково - практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами, третя особа: Дячук Дмитро Дмитрович директор Державна наукова установа «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами, про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної наукової установи «Науково - практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами, третя особа: Дячук Дмитро Дмитрович директор Державна наукова установа «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами, про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що з 2011 року він працював у відповідача.

02 січня 2020 року позивач був переведений на посаду лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру (0,5 посадового окладу) та на посаду лікаря-хірурга дитячого дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру (0,5 посадового окладу).

З середини 2020 року на позивача почався психологічний тиск з боку керівництва дитячого центру з метою звільнення його з роботи.

Наказом № 454-к від 30 червня 2021 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнений на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

На думку позивача звільнення відбулось з численними порушеннями.

В наказі про звільнення не вказано чітку причину звільнення.

Жодних змін в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників у відповідача реально не відбулося.

Позивач має переважне право на залишення на роботі серед інших. Він працює лікарем-хірургом дитячим в ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС з 14 березня 2011 року за сумісництвом, а з 01 липня 2014 року на постійному місці роботи. Має кваліфікацію лікаря вищої категорії. За час роботи жодних дисциплінарних стягнень не має, постійно підвищує свій кваліфікаційний рівень, бере участь у конференціях і курсах тематичного удосконалення. В нього відсутні інші члени родини, які є працівниками із самостійним заробітком. Крім того, він є співавтором 3 винаходів на корисні моделі.

Позивач неодноразово звертався до відділу кадрів з проханням належним чином повідомити його про звільнення, остаточну редакцію повідомлення про наступне вивільнення він отримав лише 24 травня 2021 року, а звільнення відбулося на підставі наказу від 30 червня 20212 року, тобто з порушенням строку.

Попри неодноразові запити позивача, роботодавець не надав повної інформації про всі наявні вакансії, проігнорував заяву про згоду на переведення на посаду лікаря-педіатра, яку було запропоновано в першій редакції повідомлення.

Про засідання профспілкового комітету позивача не було належним чином завчасно повідомлено, що позбавило можливості надати письмові обґрунтовані пояснення. Крім того, згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору була надана 27 травня 2021 року, а наказ видано 30 червня 2021 року.

Позивач був обмежений у доступі до роботи шляхом відправлення в необґрунтовано затяжний простій. Така ситуація тривала близько 8 місяців, призвела до значних змін у його житті. Він не міг нормально реалізуватися в професії, перебував в ізоляції від звичних контактів, спілкування. Крім того, тривалий простій спричинив і матеріальні втрати. Така ситуація спричинила душевні страждання, моральні переживання та погіршення здоров`я та самопочуття. Позивач втратив спокій та рівновагу, у нього порушився сон, виникали нервові зриви, підвищився тиск, рівень цукру в крові, що негативно впливало на його життя та відносини з оточуючими людьми та друзями. Негативний вплив на здоров`я виразився в діагностуванні ішемічної хвороби серця з гіпертонічною хворобою та початкової стадії діабету другого типу.

Позивач просив:

- поновити його на посаді лікаря-хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру (0,5 посадового окладу) та на посаді лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру (0,5 посадового окладу) у ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2021 року до дня поновлення на роботі;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Представник відповідача подала відзив на позов, в якому зазначила, що переважне право на залишення на роботі мали саме ОСОБА_4 (через значно вищу продуктивність праці, відповідальність та добросовісність у здійсненні лікувально- діагностичного процесу та оформлення медичної документації, відсутність будь-яких суттєвих зауважень з боку керівництва, утримання двох малолітніх дітей та вона є співавтором винаходу на корисну модель та ОСОБА_5 (має вищу кваліфікацію, є працівником з більш тривалим безперервним стажем роботи в установі, має заохочення за успіхи в роботі, є Заслуженим лікарем України, має вищий рівень продуктивності праці, є співавтором винаходу на корисну модель).

При звільненні ОСОБА_1 відповідачем дотримані вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

Процесуальні дії

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року скасовано, справу № 757/40483/21 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року справу прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Вовк С.В. та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 з 2011 року працював у відповідача.

02 січня 2020 року ОСОБА_1 переведений на посаду лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 посадового окладу, посаду лікаря-хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 посадового окладу.

Наказом № 61 від 18 березня 2021 року «Про оптимізацію структури та штатів ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС зі штатного розпису ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС, виключені серед інших, посади: «4.6) посада лікаря-хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт. од. (обіймав ОСОБА_5 ); 4.7) посада лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт. од. (обіймав ОСОБА_1 ); 4.9) посада лікаря-хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт.од» (обіймав ОСОБА_1 ).

ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС надіслало профспілковому комітету повідомлення № 01/244а від 18 березня 2021 року про розгляд змін до штатного розпису та надання згоди проведення запланованих змін в організації виробництва і праці з 01 квітня 2021 року, також на можливе проведення у майбутньому звільнення працівників ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС через неможливість їх працевлаштування за відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю або у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу, що буде йому запропонована.

22 березня 2021 року профспілковий комітет ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС надав згоду адміністрації на заплановану зміну внутрішньої організаційної структури (організації виробництва і праці) з 01 квітня 2021 року та проведення у майбутньому звільнення працівників ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС через неможливість їх працевлаштування за відповідною професією чи спеціальністю за відсутністю таких посад у штатному розписі, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу.

З метою дотримання приписів законодавства щодо попередження працівників про наступне вивільнення 31 березня 2021 року працівниками відділу кадрів ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС запропоновано позивачу особисто ознайомитись під підпис з письмовим повідомленням про заплановане вивільнення із займаних посад на 0,5 посадового окладу лікаря-хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру та 0,5 посадового окладу лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Ознайомившись з текстом повідомлення про заплановане звільнення, позивач відмовився підписати повідомлення, про що відповідачем складено відповідний акт.

Відповідач листом № 01/17-Г від 20 квітня 2021 року надіслав на адресу позивача попередження про наступне звільнення із зазначенням переліку посад, які були вакантними на день такого попередження.

На заяву позивача від 23 квітня 2021 року про надання для ознайомлення зі списком вакансій листом № 03/464 від 21 травня 2021 року була надана вичерпна інформація про надсилання на поштову адресу позивача відповідних відомостей.

Позивач був запрошений на засідання профспілкового комітету ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС, яке відбулося 27 травня 2021 року, та приймав у засіданні безпосередню участь.

На цьому засіданні розглядалося подання адміністрації ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС про надання попередньої згоди на звільнення ОСОБА_6 , який працює на посаді 0,5 лікаря хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру та на посаді 0,5 лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС із займаних посад.

Рішенням профспілкового комітету від 27 травня 2021 року адміністрації ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС надано попередню згоду на звільнення позивача із займаних посад на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно з наказом ДНУ «НПЦ ПКМ» від 30 червня 2021 року № 454-к «Про припинення трудового договору» ОСОБА_6 звільнено 30 червня 2021 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач перед звільненням перебував у щорічній відпустці з 01 червня 2021 року по 25 червня 2021 року включно. Звільнення позивача відбулося після його виходу на роботу із щорічної відпустки.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва

і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Вирішуючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати такий працівник.

Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до частин другої та третьої статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Тобто частина друга та третя статті 42 КЗпП України визначають обставини, які мають враховуватися в разі вирішення питання про залишення на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Отже визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

І лише, якщо кваліфікації та продуктивність праці працівників є рівноцінними, то перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

Для такої перевірки повинні досліджуватися документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Згідно з вимогами статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути здійснено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності штату працівників.

31 березня 2021 року працівниками відділу кадрів ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС запропоновано позивачу особисто ознайомитись під підпис з письмовим повідомленням про заплановане вивільнення із займаних посад на 0,5 посадового окладу лікаря-хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру та 0,5 посадового окладу лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру. Ознайомившись з текстом повідомлення про заплановане звільнення, позивач відмовився підписати повідомлення, про що відповідачем було складено відповідний акт.

Отже, позивач попереджений про наступне звільнення з урахуванням вимог статті 49-2 КЗпП України.

Первинною профспілковою організацією надано згоду на звільнення позивача із займаних посад на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Згідно штатного розпису на 2021 рік ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС у ДКЛЦ було 2 посади лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету, 3 посади лікарів- хірургів дитячих та лікар-хірург - завідувач дитячого стаціонару.

18.03.2021 директором ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС винесено наказ № 61 «Про оптимізацію структури та штатів ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС».

30.03.2021 директором ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС винесено наказ № 65 «Про введення в дію штатного розпису ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС на 2021 рік».

Згідно змін № 1 до штатного розпису ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС, які введені в дію 01.04.2021 в хірургічному кабінеті ДКЛЦ лишилася 1 посада лікаря-хірурга дитячого, а у стаціонарі ДКЛЦ - 2.

Таким чином, у новій структурі лишилося 3 посади по 0,5 ставки (1 посада лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету ДКЛЦ та 2 посади лікарів-хірургів дитячих дитячого стаціонару ДКЛЦ), інших посад, які могли бути запропоновані позивачу за його спеціальністю не було.

Відповідач листом № 01/17-Г від 20 квітня 2021 року надіслав на адресу позивача попередження про наступне звільнення із зазначенням переліку посад, які були вакантними на день такого попередження.

На заяву позивача від 23 квітня 2021 року про надання для ознайомлення зі списком вакансій листом № 03/464 від 21 травня 2021 року надана вичерпна інформація про надсилання на поштову адресу позивача відповідних відомостей.

Згідно із переліком вакантних посад, які пропонувалися позивачу, долученим до відзиву на позов, жодна із вакантних посад не відповідала кваліфікації ОСОБА_1 , адже згідно Сертифікату спеціаліста (лікаря, провізора) № 562/1-96 він має спеціальність «Дитяча хірургія».

Зважаючи на викладене, на переконання суду, звільнення позивача відбулося у відповідності до законодавства України, оскільки йому не могли бути запропоновані будь-які інші посади, окрім тих, які були запропоновані (всі посади братів медичних крім тих посад, які потребують спеціалізації; реєстратора медичного (0,25 шт од.); сторожа; підсобного робітника; вантажника, двірника; працівник з господарської діяльності закладу охорони здоров`я; молодших медичних братів; прибиральника службових приміщень з посадовим окладом з підвищеннями з урахуванням надбавок та доплат згідно штатного розпису).

Одночасно суд враховує, що в судовому засіданні позивач визнав, що на момент звільнення йому пропонувалась наявна вакантна робота, яку він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, проте такі посади на його думку були низько кваліфікованими.

Щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці суд у першу чергу приймає до уваги рівень продуктивності праці і кваліфікації працівників за правилами частини першої статті 42 КЗпП України, адже лише у випадку, якщо такі критерії є рівноцінними, то перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

При вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 334/4326/17.

У постанові Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 675/275/23 зазначено, що колегія суддів враховує, що суд не володіє достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг. Визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 7 серпня 2019 року у справі № 367/3870/16-ц (провадження № 61-38248св18) та від 01 лютого 2023 року у справі № 607/18097/19 (провадження № 61-3781св22), від 16 серпня 2023 року у справі № 202/825/16-ц (провадження № 61-2164св19).

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що у цій справі оцінці кваліфікації та продуктивності праці підлягають порівнянню ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які обіймали рівнозначні посади.

Згідно пункту 7 Положення про порядок атестації лікарів, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України 19 грудня 1997 року № 359 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 02 жовтня 2015 року № 650) та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року за № 176/28306, передбачено те, що кваліфікація лікарів-спеціалістів визначається за трьома кваліфікаційними критеріями: друга, перша і вища.

Таким чином, чинне законодавство в медичній галузі ставить у залежність рівень кваліфікації наявністю в особи певної лікарської категорії

Позивач зазначав, що на момент скорочення чисельності штату на посадах лікаря-хірурга дитячого в ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС працював він, який має кваліфікацію лікаря вищої категорії, ОСОБА_3 , яка має першу кваліфікаційну категорію, та ОСОБА_2 якій працює на півтори ставки та вже 8 років як є пенсіонером.

Виходячи із вищенаведеної правової позиції Верховного Суду про те, що визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця, суд враховує наступне.

23.02.2021 завідувач Дитячого консультативно-лікувального центру (далі -ДКЛЦ) Мельник Н.Ю. у службовій записці до Директора ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС підняла питання щодо проведення аналізу навантаженості лікарів ДКЛЦ (хірурги дитячі, дитячий кардіоревматолог, педіатр- дільничний) за 2018, 2029, 2020 роки та можливість перепрофілювання штатних одиниць ДКЛЦ, у зв`язку із тим, що навантаження на лікарів хірургів є недостатнім.

Завідувачем Дитячого консультативно-лікувального центру проведений аналіз роботи хірургічної служби ДКЛЦ за 2020 рік, за результатом якого встановлено, що у ОСОБА_1 навантаження найменше, окрім того за результатами експертної оцінки виявлена дефектура в роботі по наданню послуг.

02.03.2021 завідувач ДКЛЦ звернулася із службовою запискою до директора ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС про скорочення ставки, де вказано, що за результатами проведення аналізу навантаженості на лікарів хірургів дитячих відповідачем встановлено, що хоча ОСОБА_1 і має кваліфікацію лікаря вищої категорії, ніж лікар-хірург ОСОБА_4 , яка є лікарем-хірургом першої категорії, однак лікар-хірург ОСОБА_4 має значно вищий рівень продуктивності праці ніж позивач.

Із вказаної службової записки вбачається, що за 2020 рік найвища продуктивність праці по проведенню прийомів мала ОСОБА_4 (380 прийомів та 112 проведених процедур на прийомах), якщо аналізувати по кількості операцій проведених лікарями-хірургами ДКЛЦ, то вищу продуктивність мав ОСОБА_5 , який є лікарем вищої категорії (119 проведених операцій ним як оперуючим хірургом та 24 операції ним як асистуючим хірургом). Продуктивність праці ОСОБА_1 і по прийомам, і по проведеним операціям була нижчою.

Згідно службової записки завідувача ДКЛЦ від 31.03.2021 за цілих 3 місяці 2021 року ОСОБА_1 ні як оперуючим хірургом, ні як асистуючим хірургом не проведено жодної операції, за цей період ним здійснено тільки 7 прийомів та проведено 1 процедуру на прийомі.

В той час як ОСОБА_4 за цей же період часу здійснено 197 прийомів, на прийомах проведено 70 процедур, а також нею як асистуючим хірургом проведено 29 операцій.

Відсоток виконання роботи за цих 3 місяці 2021 року ОСОБА_1 становить 1,2 %, а ОСОБА_4 - 38,9 %.

Окрім того, відповідачем встановлено, що у ОСОБА_1 у порівнянні із ОСОБА_4 більш суттєва дефектура у лікувально-діагностичному процесі та оформленні медичної документації, до того ж вона проявила себе як дуже відповідальний працівник.

Під час простою з 05.10.2020 по 16.10.2020 ОСОБА_1 терміново викликався до ДКЛЦ для проведення операції, проте знаходився на відпочинку закордоном, що є грубим порушення правил карантину та наказу № 88, оскільки згідно протоколу Профспілкових зборів ДКЛЦ ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС № 2 від 17.02.2021 працівники ДКЛЦ зобов`язані були постійно перебувати на зв`язку та за дорученням керівництва мали прибути на роботу або зазначити причину неможливості такого прибуття у визначений час.

Враховуючи наведене, суд погоджується із доводами сторони відповідача про те, що ОСОБА_1 хоча і має вищу кваліфікацію ніж ОСОБА_4 , однак продуктивність праці останньої у порівнянні з ним є значно вищою, що у контексті частини першої статті 42 КЗпП України надає їй переважне право на залишення на роботі, аніж позивачу.

Що стосується лікаря ОСОБА_5 , то він працював в ДНУ «НІШ ПКМ» ДУС з 2009 року на посаді завідувача дитячого стаціонару, тобто має більш тривалий безперервний стаж роботи в установі, у порівнянні із позивачем, є лікарем вищої категорії.

ОСОБА_5 є Заслуженим лікарем України у зв`язку із чим йому встановлена надбавка до посадового окладу.

Згідно порівняльного аналізу роботодавця, за 3 місяці 2021 року ОСОБА_1 ні як оперуючим хірургом, ні як асистуючим хірургом не проведено жодної операції, в той час як за цей же період ОСОБА_5 проведено 40 операцій як оперуючим хірургом та 4 операції як асистуючим хірургом, тобто продуктивність його праці є вищої у порівнянні із позивачем як лікарем дитячого стаціонару ДКЛЦ.

Оскільки згідно з аргументованим порівняльним аналізом продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню, ОСОБА_1 має найнижчий рівень продуктивності праці в такому ступені, що цей критерій превалює над його юридично визначеною кваліфікацією, то суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мають переважне право на залишення на роботі відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України.

Враховуючи усе вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що під час звільнення позивача відповідач вжив усіх заходів, передбачених статтями 40, 49-2 КЗпП України та дотримався вимог статей 42, 43 КЗпП України стосовно переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вимог позову.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної наукової установи «Науково - практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами третя особа: Дячук Дмитро Дмитрович директор Державна наукова установа «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - залишити без задоволенння.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк