Справа № 128/3562/23
23 травня 2025 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,
секретар Манюк Л.В.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Левченка А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці заяву представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Корнійчука Сергія Анатолійовича, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, як чоловіка і дружини, та визнання права на спадкування,
Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Корнійчук С.А., звернувся до суду з вищевказаною заявою, яку мотивує тим, що 25.04.2025 судом було проголошено судове рішення за відсутності учасників справи. 29.04.2025 до його електронного кабінету електронного суду надійшов текст судового рішення, яким відмовлено в задоволенні позову. В підготовчому та судовому засіданні ним заявлялось клопотання щодо подання доказів понесення судових витрат відповідачем та їх розподіл.
За вказаних обставин, на підставі ст. 141 ЦПК України, представник відповідача просить суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у справі в сумі 30 000 грн на професійну правничу допомогу (а.с. 1 т. 2).
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Левченко А.О., подав до суду письмові заперечення проти вищевказаного клопотання, згідно яких зазначив, що заявлені відповідачем судові витрати не підтверджені належними і допустимими доказами, надані документи не підтверджують обсяг та характер наданих послуг саме в цій справі, а також не обгрунтовують їх розмір з огляду на принцип розумності. Також наголошує на тому, що згідно практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим, та відшкодуванню підлягають лише витрати, які були фактично та обов`язково понесені, та мають розумну суму. Тому просив відмовити в задоволення заяви представника відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання з розгляду поданої заяви не з`явилися, однак представник відповідача подав до суду заяву, відповідно до якої зазначив, що заяву підтримують в повному обсязі, просить її задовольнити та судове засідання проводити без його участі та без участі його довірительки.
Представник позивача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача, зазначив, що відповідачем не доведено понесення реальних витрат на правову допомогу саме в цій справі та вона не мала перешкод надати докази понесення судових витрат до завершення розгляду справи по суті, оскільки долучений договір складено ще в 2023 році, але долучений до матеріалів справи лише після судового рішення. При цьому, конкретної справи, за якою відповідачу надавалась юридична допомога, в наданому договорі не зазначено, за які саме дії в межах цієї справи сплачена сума згідно наданої квитанції від 29.04.2025, не доведено, а тому не доведено, що зазначені витрати відповідач понесла саме у зв`язку з розглядом даної справи.
Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши заяву та долучені до неї документи, оглянувши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, як чоловіка і дружини, та визнання права на спадкування. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25.04.2025 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
З огляду на заяву представника відповідача про стягнення судових витрат, надану до суду 11.11.2024 та не відкликану до завершення розгляду справи (а.с. 215 т. 1), представник відповідача зазначив, що докази понесення судових витрат будуть подані протягом 5 днів після винесення судового рішення, що відповідає ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тому судом не було вирішено при постановленні рішення від 25.04.2025 розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, між сторонами.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З наданого Договору про надання правничої (правової) допомоги від 03.08.2023, укладеного між адвокатом Корнійчуком С.А. та ОСОБА_2 , встановлено, що за укладеним договором сторони визначили, що адвокат прийняв на себе зобов`язання представляти інтереси ОСОБА_2 у всіх провоохоронних та інших органах, в тому числі у всіх судах судової системи України, в тому числі з подання апеляційних та касаційних скарг, реалізовувати права та нести обов`язки позивача, відповідача, третьої особи без обмежень.
Згідно п. 3, сторони погодили такі гонорарні відносини: витрати на послуги адвоката становлять 30 000 грн (а.с. 3 - 4 т. 2).
Відповідно до копії акта від 29.04.2025 наданої правничої допомоги згідно договору від 03.08.2023, адвокат Корнійчук С.А. надав, а ОСОБА_2 прийняла правничу - юридичну допомогу у формі: консультація та аналіз документів для підготовчки відзиву; підготовка та подання відзиву на позов у справі № 128/3562/23; прийняття участі адвокатом у підготовчих, судових засіданнях. Відповідно до п. 3 договору, гонорар становить 30 000 грн (а.с. 2 т. 2).
Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 29.04.2025, адвокатом Корнійчуком С.А. від ОСОБА_2 , на підставі договору від 03.08.2023, прийнято 30 000 грн (а.с. 5 т. 2).
Положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Зважаючи на те, що представником відповідача до закінчення судових дебатів у справі зроблено відповідну заяву про надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів судових витрат, та в межах передбаченого законом строку після отримання представником відповідача копії судового рішення подано відповідні докази разом з доказами їх надсилання іншій стороні, при цьому сторона позивача мала достатньо часу для належної підготовки до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими, відповідно, дотримання принципу змагальності сторін було забезпечено.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Враховуючи вищевикладене та заперечення сторони позивача з приводу відповідності заявленого розміру витрат принципам розумності та справедливості, суд вважає заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу відповідача завищеним та не співмірним складності справи та обсягу наданих послуг, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу, виходячи з критерію розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи, оскільки вказані заперечення сторони позивача не є підставою для повної відмови відповідачу в присудженні йому відшкодування понесених витрат на правову допомогу.
Зокрема, суд враховує, що представником позивача слушно зауважено, що в укладеному відповідачем договорі про правову допомогу не визначено вартості конкретних послуг з правової допомоги відповідачу та наданим договором перелік можливих послуг відповідачу не є вичерним, не стосується лише даної судової справи та розгляду її лише в першій інстанції, при цьому визначено сталий гонорар за весь невичерний перелік послуг в необмежених установах та організаціях, та в судових органах різних інстанцій і різних правових статусах відповідачки в даній справі ОСОБА_2 .
При цьому надаючи опис виконаних робіт від 29.04.2025, адвокатом не зазначено обсягу витраченого часу на зазначені послуги, а при визначенні гонорару лише вказано п. 3 вищевказаного договору від 03.08.2023, який, як зазначено вище, стосується необмежених повноважень представника відповідача в будь-яких справах за участю відповідача.
Водночас, суд враховує, що зазначені в описі виконаних робіт від 29.04.2025 послуги були необхідними та дійсно надавалися відповідачці в межах розгляду даної справи, але при погодженні вартості таких послуг відповідачка також мала керуватись принципами розумності та справедливості, а тому суд вважає, що заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення частково, в частині стягнення з позивача таких витрат в розмірі 6 000 грн, враховуючи складність даної справи, участь представника відповідача в судових засіданнях та значення даної справи для сторін, яка не могла завдати репутаційних збитків відповідачці, та враховуючи відсутність відомостей про майновий стан обох сторін, а тому неможливість встановлення відповідності понесених витрат майновому стану відповідачки та можливого надмірного тягаря в їх відшкодуванні для позивачки.
Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 137, 140, 141, 246, 270 ЦПК України, суд,
Заяву представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Корнійчука Сергія Анатолійовича, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, як чоловіка і дружини, та визнання права на спадкування.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн.
В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 23.05.2025.
Суддя: