Справа № 571/260/25
Провадження № 2/571/133/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

19 травня 2025 року с-ще Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Комзюк А.Ф., при секретарі судового засідання Гордійчук Т.О., за участі представника позивача - адвоката Ковалевича С.П., представника третьої особи Солоновича О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.04.2014 року між ним та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у Виконавчому комітеті Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської бласті. У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Поступово сімейне життя почало погіршуватися, почали розходитись погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення господарства та виховання дітей. Дружина перестала підтримувати сімейну атмосферу. ОСОБА_2 постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи почали виникати сварки. Через часті від`їзди дружини на заробітки за кордон він залишився вдома з дітьми, піклувався про їх добробут, займався їх вихованням. Йому стало відомо, що у дружини за кордоном інший чоловік. Дружина почала віддалятися від нього та дітей, повідомила, що у неї за кордоном інший чоловік, який запрошує переїхати до нього на постійне місце проживання, тому має намір у найкоротший термін залишити територію України. На даний час дружина проживає в селі Познань у своїх батьків. Збереження сім`ї неможливе. Він може сам забезпечити всі необхідні умови для щасливого життя дітей, для їх повноцінного та гармонійного розвитку. На даний час забезпечений житлом. Сім`я повністю розпалася, спільне проживання припинено.

Посилаючись на норми Сімейного кодексу України (далі СК України), Закону України «Про охорону дитинства» правові позиції Верховного Суду та Конвенцію про права дитини, просив:

Шлюб укладений 20.04.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований Виконавчим комітетом Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, розірвати.

Визначити місце проживання малолітніх доньок, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також просив залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - Службу у справах дітей Березівської ТГ.

Ухвалою суду від 12.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області.

Ухвалою суду від 10.03.2025 підготовче провадження по справі закрито та призначено її до судового розгляду на 12 год. 00 хв. 24 квітня 2025 року.

Зобов`язано третю особу - Службу у справах дітей Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області надати в судове засідання висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судове засідання 24 квітня 2025 року відповідач не з`явилася, заяв чи клопотань про розгляд справи без її участі до суду не подала. Судове засідання відкладено на 14 год. 30 хв. 19 травня 2025 року.

Позивач в судове засідання не з`явився.

Представник позивача-адвокат Ковалевич С.П. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та доповнив, що позивач ставить питання про визначення місця проживання дітей, оскільки це відповідатиме їх інтересам. Між позивачем та відповідачем існує спір щодо місця проживання дітей. Сімейне життя з відповідачем не склалося, стали проживати окремо. З 2016 року відповідач почала їздити за кордон на заробітки, з 2017 року стосунки погіршилися. У 2022 році відповідач був мобілізований до лав ЗСУ, на даний час добросовісно виконує свій військовий обов`язок. З 2022 року діти фактично проживають з позивачем. Позивач має житло, дбає про їхнє здоров`я та побут, самостійно забезпечує всім необхідним. Позивач заявляє, що між ним та відповідачем існує спір щодо визначення місця проживання дітей. Якщо відповідач переїде проживати за кордон, то вона виявить бажання змінити місце проживання дітей та захоче забрати їх з собою. На даний час відповідач влаштовує своє особисте життя та не дбає про їх. Відсутність визначення місця проживання дітей позбавляє позивача можливості вирішувати всі соціально-побутові питання та не відповідає інтересам дітей. Переконаний, що матеріали справи містять достатньо доказів для задоволення позову та наголошує, що визначення місця проживання дітей з батьком не звільняє його від військового обов`язку. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, хоч про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення судового розгляду до суду не подавала.

Представник третьої особи Солонович О.С. повідомив, що на виконання ухвали суду 04 березня 2025 року було проведено обстеження сім`ї, де проживають діти. На час обстеження діти проживали у бабусі ОСОБА_5 в с.Грабунь. Зі слів бабусі було встановлено, що мати дітей проживає в селі Познань. Комісія виїжджала за місцем проживання мами, але хата була закрита. 25 березня 2025 року відбулося засідання комісії . Зібраними матеріалами було встановлено, що діти проживають з батьком, де створені всі належні умови для проживання, виховання та гармонійного розвитку. Орган опіки і піклування дійшов висновку, що визначення місця проживання дітей з батьком відповідає інтересам дітей. Також доповнив, що самостійно ані позивач, ані відповідач до Служби у справах дітей не зверталися з питань визначення місця проживання дітей, про наявність спору служба не володіє. Однак після засідання комісії бачили відповідача, яка говорила, що нібито є спір щодо визначення місця проживання дітей.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, за згодою представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно свідоцтва про шлюб, сторони 20.04.2014 зареєстрували шлюб у Березівській сільській раді Рокитнівського району Рівненської області, актовий запис №7 (а.с. 36).

Від шлюбу сторони мають двоє малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтві про народження (а.с.11-12).

За приписами ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Судом з`ясовано, що між сторонами виникали непорозуміння, різні погляди на життя. Позивач зберігати сім`ю не бажає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, що є підставою для задоволення даної позовної вимоги.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Приймаючи до уваги те, що відповідач в судове засідання не з`явилася та не висловила бажання про відновлення дошлюбного прізвища, тому прізвище відповідачу суд залишає ОСОБА_6 .

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтво про шлюб (а.с.36). Від шлюбу сторони мають двоє малолітніх дітей.

Згідно свідоцтв про народження, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 . Діти народилися в селі Грабунь, Рокитнівського району Рівненської області, батьками дітей є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.11,12).

Згідно Витягів з реєстру територіальної громади, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані в АДРЕСА_1 , тобто за місце проживання позивача (а.с.11 на звороті, 12 на звороті).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначається, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

За приписами статті 19 СК України, при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Ухвалою суду від 10 березня 2025 року про закриття підготовчого провадження по справі та призначення її до судового розгляду по суті, зобов`язано третю особу - Службу у справах дітей Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області надати в судове засідання висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.40).

У пункті 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. N 866, визначено, що працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

24 квітня 2025 року до суду подано висновок про доцільність визначення місця проживання дітей, який затверджений рішенням виконавчого комітету Березівської сільської ради від 25.03.2025 №23. Згідно висновку, враховуючи те, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у житовому будинку, де для них створені належні умови для виховання та гармонійного розвитку, а також бажання самих дітей, керуючись статтями 19,141,150-153,155,160,161 Сімейного кодексу України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 25 березня 2025 року, з метою реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх з батьком, ОСОБА_1 , 1992 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.45-47).

В судовому засіданні представник позивача ствердив, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей, якщо відповідач переїде проживати за кордон, то вона виявить бажання змінити місце проживання дітей та захоче забрати їх з собою.

Разом з тим, такі твердження представника належними та допустимими доказами не підтверджені.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 10 березня 2025 року, відповідач ОСОБА_2 повідомила суду, що вона не заперечує щодо того, щоб діти проживали з батьком, оскільки вона має намір їхати за кордон на заробітки, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 10.03.2025.

Крім того, у висновку органу опіки та піклування, крім іншого, зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів свекрухи, ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Члени органу опіки та піклування Березівської сільської ради здійснили обстеження умов проживання за місцем проживання ОСОБА_2 . На час обстеження за вказаною адресою будинок був замкнений, з`ясувати факт проживання ОСОБА_2 не вдалося. Працівниками служби у справах дітей ОСОБА_2 була запрошена для проведення бесіди, під час якої вона підтвердила, що дійсно проживає в селі Познань у батьківському будинку та не заперечує проти того, щоб діти проживали з батьком. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виявляють тверде бажання проживати в своєму будинку разом з батьком, мотивуючи тим, що батько добрий, він завжди цікавиться успіхами та навчанням, навчає корисному, проживають тут від народження (а.с.46).

З дослідженого висновку органу опіки і піклування вбачається, що приймаючи рішення про визначення місця проживання дітей з батьком орган опіки виходив з того, що діти проживають з батьком та бажають проживати з ним, а мати дітей не заперечує щодо проживання дітей з батьком.

Отже, встановлені органом опіки і піклування обставини свідчать, що позивач та відповідач проживають окремо, малолітні діти проживають з батьком, а мати дітей не заперечє проти цього.

Матеріали справи не містять доказів у підтвердження того, що відповідач будь коли пред`являла до позивача вимоги щодо зміни місця проживання дітей, які проживають з батьком.

Разом з тим, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання і той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

При цьому, дослідженням письмових доказів встановлено, що між батьками малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутній спір щодо місця їхнього проживання дитини, що вказує на те, що права позивача жодним чином не порушені.

Суд оцінює критично твердження представника позивача, що відсутність визначення місця проживання малолітніх дітей позбавляє позивача можливості вирішувати всі соціально-побутові питання дітей, з огляду на те, що приписами ст. 150 СК України ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У постанові Верховного суду від 10 грудня 2024 року у справі №299/8679/23 (провадження №61-14033св24) суд вказав: «… правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Верховний Суд звертає увагу, що цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дочки, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дитиною.

З урахуванням наведеного, суди правильно керувалися тим, що ОСОБА_1 не довів, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом першої інстанції фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі».

Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2025 року у справі № 189/1176/24 (провадження 61-17666св24).

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами частин 1 та 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи встановлені обставини у справі та правові норми, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у позові, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Керуючись статтями 264, 265, 268,354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , зареєстрований 20.04.2014 у Березівській сільській раді Рокитнівського району Рівненської області, актовий запис №7, розірвати.

Після розірвання шлюбу відповідачу ОСОБА_2 залишити прізвище ОСОБА_6 .

У задоволені позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області, місцезнаходження: с.Березове, вул.Центральна,19, Сарненського району Рівненської області, .

Повне рішення проголошено о 09 год. 10 хв. 29.05.2025.

Суддя А.Ф.Комзюк