Єдиний унікальний номер судової справи 488/5077/23
Номер провадження 22-ц/812/704/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

19 травня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі:

відповідача ОСОБА_1

представника відповідачів - Долгової Л.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України рішення, яке ухвалене Корабельним районним судом міста Миколаєва 19 лютого 2025 року, під головуванням судді Чернявської Я.А., в приміщені цього ж суду о 13 год. 22 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Міністерства юстиції України, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 12 березня 2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 20 лютого 2002 року за №105, позивач є власником 35/100 домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Власниками інших 65/100 частин є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які успадкували їх після смерті бабусі ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 липня 2021 року позивач зареєстрував належну йому частку житлового будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим №43663657. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №60034907 від 27 серпня 2021 року. Державний реєстратор Луканіна Марина Анатоліївна.

Разом з тим, під час судового засідання, яке відбулось в Корабельному районному суді міста Миколаєва (справа №488/1793/19) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу, визнання неправомірними та скасування рішень органів місцевого самоврядування стосовно визначення часток та оформлення права власності, позивачу стало відомо, що за скаргою ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України видано наказ від 17 березня 2023 року №1012/5 про скасування рішення від 27 серпня 2021 року №60034907, прийнятого державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Луканіної М.А. щодо реєстрації належної йому частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказ прийнятий на підставі висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 26 жовтня 2022 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 30 грудня 2021 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04 січня 2022 року за №СК-19-22.

Позивач вважає, що Міністерство юстиції України порушило процедуру розгляду скарг у сфері державної реєстрації, що визначена Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, внаслідок чого висновок, складений за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 та наказ, виданий на підставі такого висновку, не можуть вважатися правомірними, а тому підлягають скасуванню.

Так, всупереч приписам п.1 ч.2 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», при розгляді скарги та у подальшому Міністерство юстиції України на момент винесення висновку від 26 жовтня 2022 року не прийняло до уваги ту обставину, що в провадженні Корабельного районного суду міста Миколаєва (справа №488/1793/19) перебував спір зі скаржником за позовом ОСОБА_4 до позивача щодо того самого нерухомого майна, що мало виключати можливість розгляду і задоволення скарги.

При цьому, скаржником ОСОБА_4 був пропущений строк, встановлений на подання скарги (60 діб) до Міністерства юстиції України. З матеріалів, наданих Міністерством юстиції України, вбачається, що скаржник обґрунтував свою скаргу тим, що їй стало відомо про існування оскаржуваного рішення державного реєстратора лише 30 листопада 2021 року, хоча позивач долучив копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно до матеріалів справи (№488/1793/19) в судовому засіданні одразу після здійснення реєстрації, а саме у серпні 2021 року, і скаржниця була присутня в судовому засіданні та особисто ознайомилася з копією наданого ним витягу. Скарга ж ОСОБА_4 подана 30 грудня 2021 року, а зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04 січня 2022 року.

Крім того, позивача не було повідомлено про надходження та розгляд скарги ОСОБА_4 ані засобами телефонному зв`язку, ані електронною поштою, чим було позбавлено його права бути вислуханим (надати письмові пояснення) на засіданні центральної Колегії Міністерства юстиції України, що свідчить про незаконність всієї процедури розгляду скарги.

Порушення Міністерством юстиції України Порядку за №1128 в частині повідомлення про час та дату розгляду скарги, надіслання копії скарги з додатками є самостійною достатньою та необхідною підставою для скасування наказу без перевірки його по суті.

Також, комісія при наданні Висновку від 26 жовтня 2022 року вийшла за межі своїх повноважень, перейнявши на себе повноваження суду, визнавши правочин недійсним, тобто вирішила спір про право, що є неприпустимим.

Позивач зазначає, що державний реєстратор зареєструвала належну йому частку спільного майна в законний спосіб.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 17 березня 2023 року №1012/5 про задоволення скарги ОСОБА_4 від 30 грудня 2021 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04 січня 2022 року за №СК-19-22 на рішення від 27 серпня 2021 року №60034907, прийнятого державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Луканіної М.А. щодо реєстрації належної йому, ОСОБА_3 , частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Також просив стягнути на його користь з відповідачів судові витрати у справі.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 лютого 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 17 березня 2023 року №1012/5 про задоволення скарги ОСОБА_4 від 30 грудня 2021 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04 січня 2022 року за №СК-19-22 на рішення від 27 серпня 2021 року №60034907, прийнятого державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Луканіної М.А. щодо реєстрації належної ОСОБА_3 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору 1 073 грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Рішення районного суду мотивовано тим, що Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції не вчинено вимог п.10 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, що призвело до порушення права позивача на справедливий розгляд справи, як суб`єкта права власності на нерухоме майно, факт державної реєстрації якого оскаржується скаржником.

Не повідомлення про розгляд скарги позивача ОСОБА_3 , з урахуванням обставин цієї справи, було порушенням прав позивача, як заінтересованої особи, на справедливий розгляд скарги. При цьому, опублікування повідомлення на офіційному сайті Міністерства юстиції України не є достатнім доказом повідомлення позивача та заінтересованих осіб, державного реєстратора, які вказані у скарзі, про час і місце розгляду скарги, адже у них немає обов`язку здійснювати моніторинг сайту Міністерства юстиції України щодо розміщення на ньому такої інформації.

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у Міністерства юстиції України не існує прямого обов`язку застосовувати додаткові способи повідомлення позивача, оскільки передбачені п.10 Порядку способи можуть бути застосовані лише у випадку наявності достовірної інформації про електронну пошту позивача у Міністерстві юстиції України.

За таких обставин, Міністерство юстиції України у жодному разі не порушило права позивача у контексті неповідомлення останнього про дату та час розгляду скарги, оскільки оголошення про засідання було розміщено на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 правом на оскарження судового рішення не скористалися.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статі 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2021 року державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Луканіною М.А. було здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 35/100 частки у праві власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності серія та номер: б/н, виданого 12 березня 2002 року Корабельним виконавчим комітетом Миколаївської міської ради; технічного паспорту серія та номер: б/н, виданого 24 липня 2015 року Комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації; Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації серія та номер: №б/н, виданого 07 грудня 2001 року Корабельним виконавчим комітетом Миколаївської міської ради. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60034907 від 27 серпня 2021 року 13:15:50, ОСОБА_6 , Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївська область (том 1 а.с.22).

30 грудня 2021 року ОСОБА_4 звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Луканіної М.А., в якій просила скасувати рішення про державну реєстрацію (та/або реєстрацію) прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора речових прав Луканіної М.А. Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області на нерухоме майно, яким було проведено державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна 35/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , індексний номер: 60034907 від 27 серпня 2021 року (том 1 а.с.66-68).

Наказом №1012/5 від 17 березня 2023 року Міністерства юстиції України задоволено скаргу ОСОБА_4 від 30 грудня 2021 року. Скасовано рішення від 27 серпня 2021 року №60034907, прийняте державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Луканіною М.А. (том 1 а.с.96).

Вищезазначений наказ Міністерством юстиції України був прийнятий на підставі висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 26 жовтня 2022 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 30 грудня 2021 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 січня 2022 року №СК-19-22.

Зі змісту вказаного Висновку вбачається, що 04 січня 2022 року Міністерством юстиції України було отримано скаргу ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було проведено державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна 35/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 . Скаржник просила скасувати оскаржуване рішення, зазначаючи що вона є спадкоємцем після ОСОБА_5 , якій належало 65/100 часток у праві власності на домоволодіння. Зауважила, що домоволодіння є самочинно збудованим.

За результатами розгляду скарги Колегією було встановлено, що оскаржуване рішення прийнято з порушеннями та підлягає скасуванню, оскільки реєстрацію проведено без документа про прийняття домоволодіння в експлуатацію, а також без згоди співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (том 1 а.с.93-95).

Отже, предметом спору у справі, що переглядається, є наказ Міністерства юстиції України від 17 березня 2023 року №1012/5 у частині скасування рішення від 27 серпня 2021 року №600034907, прийнятого державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Луканіною М.А., з яким не погоджується позивач та вважає його таким, що порушує його права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з того, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1 ст.21 ЦК України).

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто державна реєстрація права власності (зокрема, нерухомого майна) закріплена законом як складовий елемент процедури набуття права власності.

Відповідно до положень Закону України від 26 листопада 2015 року №834-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерству юстиції України надано повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Відповідні зміни набрали чинності з 01 січня 2016 року.

У зв`язку із законодавчими змінами Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» фактично запроваджено дворівневу процедуру оскарження рішень суб`єктів реєстрації. Зокрема, законодавець надав додаткову можливість оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державних реєстраторів при реєстрації нерухомого майна шляхом подання скарги до органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до суду.

Оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав до Міністерства юстиції України є додатковим механізмом захисту права власності. Таке оскарження може бути оперативним механізмом захисту державою порушених помилковими діями та рішеннями державного реєстратора прав власника, однак не може підміняти собою судовий розгляд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі №916/4093/21, провадження №12-69гс23).

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України (ч.10 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №361/2965/15-а (провадження №11-190апп18), від 09 листопада 2021 року у справі №542/1403/17 (провадження №14-106цс21).

Процедура розгляду скарги по суті визначена положеннями ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року №1150).

У пункті 2 Порядку №1128 встановлено, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.

Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі, шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У пункті 14 цього Порядку №1128 передбачено, що за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні, висновок колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) або їх засвідчені копії розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Відповідно до пункту 10 Порядку №1128 (в редакції, яка діяла на час розгляду скарги) для забезпечення можливості участі у колегіальному розгляді скарги у сфері державної реєстрації скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів (далі - заінтересовані особи), або надання зазначеними особами письмових пояснень по суті скарги Мін`юст чи відповідний територіальний орган не пізніше ніж за два дні, а під час воєнного стану - за 15 днів до дня засідання колегії забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті інформації про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату засідання, та додатково повідомляє зазначену інформацію заінтересованим особам засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Вказаний Порядок не визначає вимог щодо змісту повідомлення, але презюмує, що воно повинно містити інформацію, щонайменше про скаржника, суб`єкта оскарження (державного реєстратора, дії якого оскаржуються), суть скарги, час та місце розгляду скарги. Зміст повідомлення повинен бути достатнім для того щоб заінтересовані особи могли зрозуміти, що скарга стосується реєстраційних дій, до яких вони мають стосунок, і суть цієї скарги.

У Законі України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» і Порядку №1128 врегульовано правила щодо строків подання скарги, які достатні для того, щоб сторони реєстраційних відносин могли оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів оскарження, а також стосовно кола осіб, які вправі подати скарги, форми і змісту скарги та її обґрунтування, встановленого Кабінетом Міністрів України порядку розгляду скарги.

Порядок №1128 спрямований на врегулювання суспільних відносин щодо розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерства юстиції України, що здійснюється Міністерством юстиції України та його територіальними органами, визначає конкретну поведінку учасників цих відносин, передбачає усвідомлення учасниками справи своїх прав та обов`язків та здійснення Міністерством юстиції України дій на дотримання встановленої процедури розгляду скарги.

Отже, Міністерство юстиції України повинно обрати і дотримуватися такої процедури розгляду скарги, за якої не тільки скаржник, але й суб`єкт оскарження та заінтересовані особи повинні бути обізнаними про подання скарги, дату, час і місце її розгляду. Відповідно обрати такі форми повідомлення заінтересованої особи про скаргу і порядок її розгляду, які з погляду стороннього зовнішнього спостерігача має свідчити про поінформованість суб`єкта оскарження чи заінтересованої особи, а також про об`єктивну спроможність суб`єктів реєстраційних відносин висловити і донести до Міністерства юстиції України свою позицію щодо доводів скарги.

Таке запрошення має на меті не лише проінформувати зацікавлених осіб про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість надати свої пояснення, які повинні бути прийняті та враховані під час розгляду скарги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 липня 2021 року у справі №640/18150/19 зроблено висновок, що чинне законодавство передбачає обов`язок комісії під час розгляду скарги запросити до цього процесу суб`єктів оскарження та інших заінтересованих осіб, які зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей у реєстрі, надати цим особам копію скарги та доданих до неї матеріалів не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті та своєчасно повідомити осіб, запрошених до розгляду скарги по суті, про час і місце її розгляду скарги в один із встановлених Порядком №1128 способів.

Неповідомлення скаржника та/або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, не може вважатися формальним порушенням, оскільки обов`язковість здійснення такого повідомлення передбачена чинним законодавством, та суть такого повідомлення зводиться не лише до інформування суб`єкта оскарження та зацікавлених осіб про розгляд скарги, а має забезпечити їм реальну можливість брати участь у засіданні, надати пояснення (постанова Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі №826/3442/17).

Неприбуття належно повідомлених осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому, якщо на засідання не прибула особа, яку належно не повідомили, тоді це перешкоджає розгляду скарги. Ці обставини повинні з`ясовуватися до початку розгляду скарги секретарем комісії відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Положення про комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації. Коли в результаті рішення органу державної влади може відбутися втручання у права або інтереси особи, такий орган має пересвідчитися, що ним використано всі можливі способи повідомлення такої особи та забезпечено її безпосередню участь або можливість надання письмових пояснень, заперечень тощо. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 19 травня 2021 року у справі №640/17492/20 (провадження №К/9901/5501/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі №826/19452/16, від 19 червня 2019 року у справі №826/9614/17, від 11 жовтня 2019 року у справі №810/1701/18, від 15 серпня 2019 року у справі №826/3539/17, що процедурні порушення розгляду скарги обумовлюють наявність достатніх і необхідних правових підстав для визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) зазначено, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються».

Таким чином, саме на Міністерство юстиції України покладено обов`язок забезпечення участь заінтересованих осіб у розгляді скарги шляхом належного їх повідомлення з метою реалізації їхнього права на захист, подання відповідних пояснень.

Між тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, зі змісту відзиву Міністерства юстиції України на позовну заяву да доданих до нього документів вбачається, що ОСОБА_3 взагалі не було повідомлено ані про надходження скарги, ані про її розгляд. Натомість, інформація про дату, час і місце засідання колегії була направлена на електроні адреси скаржника ОСОБА_7 та державного реєстратора Луканіної О.М. (том 1 а.с.87-88,89-90).

Крім того, відповідальною особою Міністерства юстиції України було складено акти від 25 жовтня 2022 року про неможливість додаткового повідомлення скаржника ОСОБА_7 та державного реєстратора Луканіної О.М. засобами телефонного зв`язку (том 1 а.с.86).

Таким чином, колегія суддів вважає, що Міністерством юстиції України не було дотримано вимог чинного законодавства, оскільки позивача, який є заінтересованою особою та за яким було зареєстровано право власності на нерухоме майно, не було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також не було забезпечено його право надати пояснення (заперечення) та докази на їх обґрунтування з метою повного та об`єктивного розгляду скарги і прийняття законного і обґрунтованого рішення. За вказаних обставин, колегія не мала законних підстав розглядати скаргу по суті, що, у даному випадку, є достатньою підставою для скасування прийнятого нею рішення.

У той же час, слід зазначити, що наведені норми Порядку №1128 не містять альтернативи, а тому відсутність одного з видів повідомлення позивача, є порушенням приписів вищенаведеного Порядку (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі №420/4037/20).

Розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України не є достатнім способом повідомлення позивача про розгляд скарги, оскільки Міністерство юстиції України зобов`язане було повідомити позивача про розгляд скарги не лише шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Мін`юсту, але й додатково засобами електронної пошти, у строки встановлені Порядком.

Аналогічний правовий висновок щодо обов`язковості повідомлення учасників розгляду скарг двома способами був зроблений Верховним Судом у постанові від 16 лютого 2022 року у справі №640/843/21, зокрема: «…безальтернативність щодо вибору виключно єдиного способу повідомлення осіб, запрошених для розгляду скарги шляхом лише оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту без сповіщення за допомогою телефонограми чи засобів електронної пошти, є порушенням приписів Порядку №1128…».

За такого враховуючи вимоги пункту 10 Порядку №1128, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що Міністерством юстиції України не дотримано процедури повідомлення позивача про розгляд скарги.

При цьому, колегія суддів наголошує, що позбавлення права позивача бути обізнаним про наявність скарги та можливості надати свої пояснення по такій скарзі, яка стосується безпосередньо його прав, є істотним порушенням процедури розгляду скарги.

Крім того, на момент розгляду скарги та прийняття Міністерством юстиції України оспорюваного наказу вже тривало судове провадження між тими самими сторонами з того самого предмета (нерухомого майна), що підтверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень.

З урахуванням вище викладеного колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відносно того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції на підставі повного та всебічного розгляду справи прийшов до правильних та обґрунтованих висновків.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги Міністерства юстиції України зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин Міністерством юстиції України до апеляційної скарги не надано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення зміні або скасуванню не підлягає, оскільки є законним та обґрунтованим.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 22 травня 2025 року