Провадження №22-ц/812/1038/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 490/815/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке ухвалив Центральний районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Шолох Людмили Миколаївни у приміщенні цього суду 07 квітня 2025 року, дата складання повного тексту не зазначена, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай Логістик» про стягнення заробітної плати,

у с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай Логістик» (далі - ТОВ «Дунай Логістик») про стягнення заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що з наказом ТОВ «Дунай логістик» від 03 жовтня 2023 року № 50-К ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду директора з правових питань за сумісництвом з окладом 140000 грн. з тривалістю робочого дня (тижня) 20 год. Місцем роботи позивача було приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул Потьомкінська, 118. Наказом ТОВ «Дунай логістик» від 23 жовтня 2023 року № 42-А позивача було відсторонено від посадових обов`язків на період проведення аудиту підприємства та службового розслідування з посиланням на статтю 46 КЗпП України. Наказом ТОВ «Дунай логістик» від 30 жовтня 2023 року № 49-А у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, спричиненими збройною агресією Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення Указом Президента №64 воєнного стану по всій території України з 05:30 ранку 24 лютого 2022 року, директору з правових питань Панченку С.В. з 01 листопада 2023 року. встановлено розмір оплати праці на рівні 6700 грн. на місяць, робоче місце визначено за адресою: Україна, 65062, Одеська область, м. Одеса, бульвар Французький, будинок 66/1, офіс 801В. Надалі наказом ТОВ «Дунай логістик» від 31 жовтня 2023 р. №48-А позивача допущено до роботи з 01 листопада 2023 року. Позивач 31 жовтня 2023 року на електронну адресу відповідача направив лист про те, що наказ від 31 жовтня 2023 року № 49-А є незаконним, тому він не погоджується працювати на таких умовах. 31 січня 2024 року з офіційної електронної пошти відповідача позивач отримав лист №31/01.01, в якому його було повідомлено про зміну робочого місця на м. Одесу, провулок Каркашадзе, будинок 9. Посилаючись на те, що відповідач не виплатив заробітну плату за листопад - грудень 2023 року та січень 2024 року.

Посилаючись на викладене, з урахуванням збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату за листопад - грудень 2023 року, січень-лютий 2024 року у розмірі 225400 грн. та покласти судові витрати на відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено відповідними доказами, що в період, за який позивач просить стягнути невиплачену заробітну плату, останній виходив на роботу та виконував її.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2025 р. позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ТОВ «Дунай Логістик» на користь ОСОБА_1 26800 грн. заробітної плати за листопад та грудень 2023 року, січень та лютий 2024 року без урахування обов`язкових податків та зборів.

Стягнуто з ТОВ «Дунай Логістик» на користь держави 1211 грн 20 коп. судового збору за подачу позову до суду.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення суд мотивував тим, що оскільки відповідач у жовтні 2023 року не звільнив позивача з огляду на його відмову продовжувати роботу у зв`язку зі зміною істотних умов праці (звільнення відбулося лише у березні 2024 року), ТОВ «Дунай Логістик» зобов`язано було надати йому для виконання визначену трудовим договором роботу та здійснити її оплату.

У зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних щодо стягнення заробітної плати за листопад, грудень 2023 року та січень, лютий 2024 року у розмірі 6700 грн за кожен місяць, всього - 26800 грн без урахування обов`язкових податків та зборів, виходячи з того, що за умовами трудового договору, укладеного з позивачем, оплата його роботи здійснюється у розмірі 6700 грн за місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги в даній справі стосувались виплати позивачу заробітної плати та вихідної допомоги із розрахунку розміру його заробітної плати 70000 грн на місяць за період з 01 листопада 2023 року по 29 лютого 2024 року. При цьому суд першої інстанції, правильно встановивши усі обставини справи, дійшов хибного висновку про задоволення його позову частково із розрахунку розміру заробітної плати 6700 грн на місяць, як її було встановлено в односторонньому порядку відповідачем у наказі № 49-А від 31 жовтня 2023 року. ОСОБА_1 заважує, що суд першої інстанції не враховував, що відповідно до статті 97 КЗпП України роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Окрім цього відповідно до статей 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. ОСОБА_1 наголошує, що ніколи не погоджувався на заробітну плату у розмірі 6700 грн на місяць, відповідно, вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави при стягненні невиплаченої йому заробітної плати виходити із цього розміру.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону відповідає рішення суду першої інстанції.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, наказом № 50-к від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 04 жовтня 2023 року у ТОВ «Дунай Логістик» за сумісництвом на посаду директора з правових питань з тривалістю робочого тижня 20 годин та встановленим посадовим окладом в розмірі 140000 грн. (том 1, а.с. 200).

Наказом від 30 жовтня 2023 року № 49-А директору з правових питань Панченку С.В. з 01 листопада 2023 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, спричиненими збройною агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення Указом Президента № 64 воєнного стану по всій території України з 5:30 ранку 24 лютого 2022 року встановлено розмір оплати праці на рівні 6700 грн. на місяць, робоче місце праці за адресою: м. Одеса, Франзуський бульвар, 66/1, офіс 801В (том 1, а.с. 48).

Також ОСОБА_1 отримав повідомлення про зміну умов праці про те, що у зв`язку із змінами в організації виробництві і праці відповідно до наказу № 49-а від 31 жовтня 2023 року відбулися зміни з 01 листопада 2023 року умов оплати праці та режиму роботи ТОВ «Дунай Логістик», а саме - встановлено розмір оплати праці директору з правових питань ОСОБА_1 на рівні 6700 грн. на місяць, робоче місце праці за адресою: м. Одеса, Франзуський бульвар, 66/1, офіс 801В. Запропоновано працівнику до 01 листопада 2023 року надати письмово на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 та/або шляхом направлення через мобільні додатки для обміну повідомленнями Viber, Telegram, WhatsApp на телефон НОМЕР_1 згоду або відмову працювати на запропонованих умовах(том 1, а.с. 49).

31 жовтня 2023 року ОСОБА_1 направив на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 лист про те, що вважає незаконним наказ №49-A від 31 жовтня 2023 року та не погоджується працювати на умовах, в ньому встановлених (том 1, а.с 50).

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 законність наказу № 49-А від 31 жовтня 2023 року не оспорював, доказів визнання його незаконним або скасування роботодавцем не надавав.

Наказом від 25 березня 2025 року № 6 ОСОБА_1 звільнено з посади директора з правових питань на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку із відмовою від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці (том 3, а.с. 28).

Посилаючись на те, що відповідач не виплатив йому заробітну плату з листопада 2023 року по день звільнення з розрахунку 70000 грн. на місяць, позивач просив про стягнення на свою користь 225400 грн. заборгованості.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши за зазначений позивачем період заборгованість по заробітній платі в сумі 26800 грн., виходячи із розміру щомісячної заробітної плати позивача 6700 грн., з чим в частині розрахунку заборгованості не погодився позивач, який вважає, що заборгованість слід визначити з розміру його заробітної плати у 70000 грн. на місяць.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни оскаржуваного рішення суду.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем.

Між позивачем і ТОВ «Дунай Логістик» існували трудові правовідносини з 04 жовтня 2023 року по 25 березня 2024 року.

Натомість, як встановив суд першої інстанції, з 23 жовтня 2023 року його було відсторонено від роботи на підставі наказу від 23 жовтня 2023 року № 42-А (том 1, а.с. 36) на період проведення аудиту та службового розслідування, наказом від 31 жовтня 2023 року № 48-А ОСОБА_1 допущено до роботи з 01 листопада 2023 року, натомість після доведення до його відома про зміну умов праці на підставі наказу від 30 жовтня 2023 року № 49-А по день звільнення 25 березня 2024 року він трудових обов`язків не виконував.

Такі обставини підтверджені наданими відповідачем актами про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 та табелями обліку використаного робочого часу (том 1, а.с. 106-179) та спростовуються позивачем.

Відповідно до частини 3, 4 статті 32 КЗпП України в редакції закону, яка була чинною на день виникнення спірних правовідносин, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються згідно із Законом № 2136-IX від 15.03.2022\

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Пунктом 6 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці є підставою припинення трудового договору.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від продовження роботи на повідомлених ТОВ «Дунай Логістик» змінених умовах праці, останній мав підстави для звільнення позивача за пунктом 6 частини 1 статті 36 ЦПК України, що і було здійснено наказом від 25 березня 2024 року.

Суд також встановив і позивач не спростовував, що він не виконував з 01 листопада 2023 року для відповідача роботу, передбачену його посадовими обов`язковими.

За такого та з урахуванням змінених умов праці для директора з правових питань ОСОБА_1 , якими, зокрема, встановлений новий розмір оплати праці - 6700 грн. на місяць, відсутні підстави для збільшення стягнутої на користь позивача судом заборгованості по заробітній платі, виходячи із розміру заробітної плати, яка існувала до запровадження змін наказом від 30 жовтня 2023 року 49-А.

Отже апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу.

Так, колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги про те, що відповідач не мав з огляду на приписи статті 97 КЗпП України та статті 21,22 Закону України «Про оплату праці» в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, тому що зміни в оплаті праці за посадою, яку обіймав позивач, відбулися в порядку, передбаченому частиною 3 статті 32 КЗпП України, відповідно до якої роботодавець має право на зміну істотних умов праці, зокрема, зменшення заробітної плати, попередивши про це працівника, який може погодись на такі умови або не прийняти їх, що є підставою для його подальшого звільнення за пунктом 6 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення на підставі повно встановлених обставини справи, яким надав відповідну правову оцінку, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, відповідно до положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для його скасування та відповідно - для задоволення апеляційної скарги.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду залишено без змін розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 367,368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повна постанова складена 03 червня 2025 року