ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3314/25 Справа № 201/9914/21 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

- за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

29.06.2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якому позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу серії та номер 4637 від 05 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволено.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року скасовано.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволені.

Визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер 4637, укладений 05 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлією Володимирівною.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволено частково.

Постанова Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

09.01.2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, що привело до винесення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Черкашин Іван Іванович надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції фактично не досліджував договір, який є предметом спору. Стороною оскаржуємого договору є ОСОБА_4 , якого не було залучено до участі у справі, а не ОСОБА_1 , а тому пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Оспорюваний договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2017 року укладався не з боржником, а з іншою особою продавець ОСОБА_4 .

11.03.2015 року ОСОБА_1 здійснив відчуження квартири на користь ОСОБА_4 по договору дарування, посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Долгополовою Л.Г.

Тобто спірна квартира вибула з власності ОСОБА_1 ще у 2015 році, тобто на 1 рік та 2 місяця раніше ніж подано позовну заяву про стягнення грошових коштів по кредитному договору від 20.05.2008 року.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Черкашин І.І., який прийняв участь у розгляді справи в режимі відеоконференції проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т.2 а.с.76), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

20 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа- Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SME0013034 (а.с. 6-8).

Відповідно до п. 1 кредитного договору, у порядку та згідно з умовами кредитного договору надає позичальнику кредит в розмірі 39 372,30 доларів США на строк користування 72 місяці зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17 % річних, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений кредитним договором у повному обсязі

Між кредитором та позичальником було досягнуто домовленість, що чергові платежі в рахунок виконання основного зобов`язання мають вноситись позичальником не пізніше 19 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання позичальнику грошових коштів в якості кредиту.

30 вересня 2009 року ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Альфа-Банк» уклали договір факторингу предметом якого є право грошової вимоги, до боржників у тому числі і до ОСОБА_1 у відповідності до п. 1.3 договору від 30 вересня 2009 року право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день підписання між фактором та клієнтом цього договору (а.с.16-20) .

09 листопада 2016 року за результатами розгляду справи № 210/7146/16-ц Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було вирішено заявлені позовні вимоги Кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором.

22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за № 4757(а.с.12).

30 листопада 2020 року приватним виконавцем Щигарцевим І.В. було відкрито виконавче провадження № 63771597 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 4757(а.с.13-14).

В ході виконавчого провадження № 63771597 приватним виконавцем Щигарцевим І.В. було встановлено, що 05 жовтня 2017 року боржником було здійснено відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, а саме кв. АДРЕСА_1 . З інформаційної довідки № 269054359 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: кв. АДРЕСА_1 , вбачається що 05 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу серії та номер 4637 посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. (а.с.15).

Судом першої інстанції зазначено, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за номером 4637 посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., право власності на спірну квартиру перереєстровано за ОСОБА_2 .

Позивачем не було надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження того що укладення спірного договору не відповідало дійсній волі відповідачів, що оскаржуваний ним договір купівлі-продажу вчинявся під впливом обману з боку відповідачів, що відповідачами неправильно сприймалися фактичні обставини правочину, що вплинуло на їх волевиявлення.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України), обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №522/23819/15-ц.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Цивільного процесуального кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2022 року у справі №344/10730/16-ц.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалося на те, що відповідач ОСОБА_1 діяв недобросовісно, тобто уклав договір купівлі-продажу з метою уникнення виконання цивільно-правового зобов`язання.

Але позивачем не враховано, що 11.03.2015 року ОСОБА_1 здійснив відчуження квартири на користь ОСОБА_4 по договору дарування, посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Долгополовою Л.Г.

Тобто спірна квартира вибула з власності ОСОБА_1 ще у 2015 році, тобто на 1 рік та 2 місяця раніше ніж подано позовну заяву про стягнення грошових коштів по кредитному договору від 20.05.2008 року.

А тому ОСОБА_2 , яка купила дану квартиру 19.10.2017 року у ОСОБА_4 є добросовісним набувачем.

Крім того, слід врахувати, що 20 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа- Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SME0013034 (а.с. 6-8) по якому ОСОБА_1 отримав у кредит 39 372,30 доларів США, тобто отримав кредит у іноземній валюті.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;

таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, за недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 03.06.2025 року.

Судді: