Справа № 344/4889/25
Провадження № 22-ц/4808/710/25
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

з участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Калинюка Романа Степановича на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2025 року під головуванням судді Кіндратишин Л.Р. у м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що в жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, в якому вказано, що між сторонами 30.07.2024 укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 200 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану суму в зазначений в договорі строк про що видано розписку (без номера та дати).

ОСОБА_1 не визнає факту укладення вказаного договору та передачі йому грошових коштів ОСОБА_2 . Зазначив, що ОСОБА_1 працював торговим представником бренду ЛГК «Хортиця», зокрема: ТОВ «Сайнеко» в період з 16.12.2019 по 16.03.2020, ТОВ «Українська торгова дистрибуційна компанія» 2023 2024 роки, ТОВ «Глобал спірітс груп» в період 2024 року. ОСОБА_1 , як матеріально-відповідальній особі і найманому працівнику, керівництвом запропоновано укласти договір позики з ОСОБА_2 , який є керівником ТОВ «Українська торгова дистрибуційна компанія».

Вказав, що йому особа ОСОБА_2 не відома і будь-які грошові кошти від нього не отримувалися.

Просив суд визнати недійсним договір позики від 30.07.2024, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.03.2025 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська ( вул. Тритузна (Петровського), 166, м. Кам`янське (Дніпродзержинськ).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, оскільки місцем укладення та виконання спірного договору є м. Івано-Франківськ, а тому справа підсудна Івано-Франківському міському суду.

Посилається на правила підсудності за вибором позивача, відповідно до яких позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він звернеться зі своїми позовними вимогами.

Просив ухвалу Івано-Франківського міського суду від 24.03.2025 скасувати та направити справу для продовження розгляду до Івано-Франківського міського суду.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, з наведених в ній мотивів.

Представник відповідача в засідання не з`явився. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку провідмову в задоволенні апеляційної скарги, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 30.07.2024 між позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_1 укладено договір позики, місце укладення договору м. Івано-Франківськ (а.с.6). Відповідно до п.1.1. вказаного договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 200 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Сума позики (готівкові грошові кошти) передаються позичальникові для власних потреб (п.1.2. договору).

Відповідно до п.2.1. договору позика надається позикодавцем позичальникові в сумі вказаній у п.1.1. цього договору у день його підписання обома сторонами.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що позика повертається позичальником позикодавцю протягом 30 календарних дні з дати укладення цього договору.

Відповідно до п.2.3. договору позика вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок, вказаний у цьому договорі.

Обов`язками позикодавця є: надати у власність позичальника відповідну суму позики, вказану у п.1.1. цього договору (п.4.1.); вчасно приймати від позичальника платежі у розрахунок погашення позики (п.4.2.).

Серед обов`язків позичальника: зобов`язання повернути позику на умовах та у строки визначені в п.п. 2.2., 2.3. цього договору (п.5.1.); використання позики виключно з метою, вказаною у п.1.2. цього договору (п.5.2.).

В розділі «Реквізити сторін» позикодавцем зазначено: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; позичальник ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Передаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договором позики за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська суд першої інстанції виходив того, що зі змісту оскаржуваного договору не вбачається місця виконання договору саме в м. Івано-Франківську, а місце укладення договору не є тотожним місцю виконання договору.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , зазначивши місце проживання відповідача АДРЕСА_1 .

Предметом спору є визнання недійсним договору позики, укладеного між сторонами 30.07.2024 в м. Івано-Франківськ. Умовами договору місця його виконання не визначено.

Отже, до таких справ застосовується загальне правило територіальної підсудності справ, визначене статтею 27 ЦПК України.

Згідно частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1220672 від 21.03.2025, адресою реєстрації відповідача є АДРЕСА_1 (а.с.18).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи, що сторонами не визначено місце виконання спірного зобов`язання, а специфіка правовідносин щодо повернення грошових коштів не свідчить про те, що їх виконання можливе лише тільки в певному місці, законними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про визначення підсудності цієї справи за загальними правилами підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцем укладення та виконання договору є м. Івано-Франківськ спростовується відсутністю в договорі домовленості сторін щодо такого місця виконання. Відсутність такої домовленості в договорі унеможливлює застосування в спірному випадку п.8 ст. 28 ЦПК України на яку посилається апелянт, як на підставу своїх доводів.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає за правильне зазначити, що відповідно до ст.532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору позики, саме ОСОБА_2 є позикодавцем (кредитором) у зобов`язанні з вказаним місцем реєстрації, на територію якого поширюється юрисдикція Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ, який перейменовано на Дніпровський районним суд м. Кам`янське.

Вказані обставини підтверджують правильність висновків суду першої інстанції щодо застосування ст. 31 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для її скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калинюка Романа Степановича залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанову складено 15 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин