Справа №173/623/25
Провадження №2-о/173/63/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді - Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В

За участю: заявниці ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в за правилами окремого провадження в місті Верхньодніпровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області і Головне управління Пенсійного фонду в Львівській області, про встановлення факту перебування особи на утриманні,-

ВСТАНОВИВ:

13.03.2025 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернулась заявниця, ОСОБА_1 , із заявою про встановлення факту перебування особи на утриманні , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області і Головне управління Пенсійного фонду в Львівській області

14.03.2025 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами окремого провадження з викликом учасників розгляду справи на 06.05.2025 року .

07.04.2025 року від заінтересованої особи, Головного управління Пенсійного фонду в Львівській області надійшли письмові пояснення.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України.

06.05.2025 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених вимог за поданою заявою заявниця просить встановити юридичний факт, що вона перебувала на утриманні свого чоловіка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на наступне: 23.06.2021 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2 , але фактично вона з ОСОБА_2 , спільно проживала з 2000 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство та будували сімейні відносини.

За весь час перебування у шлюбі вона постійно перебувала на матеріальному утриманні чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її чоловік за життя був пенсіонером, отримував пенсію, яку віддавав їй та яку вона витрачала на оплату комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, ліків та на інші потреби сім`ї. Вони фактично мешкали разом, хоч були зареєстровані за різними адресами.

Згідно медичного висновку ОСОБА_2 , був інвалідом першої групи (був лежачою особою) та потребував постійного догляду і вона здійснювала цей догляд за чоловіком.

Разом зі смертю чоловіка вона втратила основне джерело існування. Вона не працювала, що підтверджується записами в трудовій книжці. Свою пенсію за віком вона оформила тільки в 2024 році, хоч мала право на отримання пенсії вже в 2023 році, тобто на момент смерті чоловіка вона досягла пенсійного віку, але пенсію не могла оформити аж до літа 2024 року в зв`язку з розбіжностями поданих документів до Пенсійного фонду.

З метою отримання пенсії в зв`язку із втратою годувальника вона звернулась 24.02.2025 року письмово до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для переходу на пенсію чоловіка. Однак їй було відмовлено у переході на пенсію чоловіка, у зв`язку з тим, що не був наданий документ, встановленої форми про перебування на утриманні померлого годувальника, так як годувальник був зареєстрований за іншою адресою ніж непрацездатний член сім`ї.

Зазначені обставини і стали підставою звернення до суду.

В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала давши пояснення, фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що із ОСОБА_2 , вона почала проживати як жінка і чоловік з 2000 року. Вони жили в одному місці за адресою її реєстрації в АДРЕСА_1 . В 2021 році вони зареєстрували шлюб. Так як квартира , в якій вона проживала, раніше була, як кімната в готелі, її чоловіка не реєстрували разом із нею за місцем її реєстрації. І чоловік продовжував бути зареєстрованим за місцем своєї попередньої адреси, але там не жив. З ОСОБА_2 , вона прожила більше десяти років. Її чоловік отримував пенсію, за рахунок якої вони проживали. Її чоловік був інвалідом, потребував постійного догляду і вона не працювала та здійснювала догляд за ним. Пенсія чоловіка була їх єдиним прибутком. Вона подала заяву про перехід на пенсію чоловіка, але із-за того, що вона і її чоловік були зареєстрованими за різними адресами їй було відмовлено у призначенні цієї пенсії та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту перебування на утриманні.

Заінтересована особа, представник Головного управління Пенсійного фонду в Львівській області, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Також надав суду письмові пояснення. Згідно яких посилається на те, що для призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника подаються в тому числі і документи, які підтверджують родинні стосунки з померлим годувальником, документ перебування члена сім`ї на утриманні померлого годувальника. Крім того заявниця отримує пенсію за віком розмір якої становить 3038 грн.

Представник заінтересованої особи, Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату ч ас і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, з`ясувавши зміст заявленої вимоги, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України - Суд розглядає справи про встановлення факту: перебування фізичної особи на утриманні ;

Як передбачено п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5 з наступними змінами.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення.

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право

Судом встановлено, що 23 червня 2021 року був укладений шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

За доводами заявниці фактично вона з ОСОБА_2 , спільно проживає з 2000 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство та будували сімейні відносини. За весь час перебування у шлюбі заявниця постійно перебувала на матеріальному утриманні чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її чоловік за життя був пенсіонером, отримував пенсію, яку віддавав їй та яку вона витрачала на оплату комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, ліків та на інші потреби. Вони фактично мешкали разом, хоч були зареєстровані за різними адресами.

Відповідно до п. 8 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника..

Відповідно до ч.1. 2 ст. 25 СК України - Жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України -Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 3 СК України - Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать оосби, я кі постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних обов`язках. обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Відповідно до акту депутата Верхньодніпровської міської ради від 11 грудня 2023 року встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в цивільному шлюбі (проживала як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу) з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2000 року по 2021рік. ОСОБА_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 23.06.2021 року ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 ,, зареєстрували шлюб та проживали разом до смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний факт підтверджується показаннями свідків.

Таким чином судом встановлено, що заявниця і ОСОБА_2 , проживали разом як чоловік і дружина з 2000 року, а 23.06.2021 року зареєстрували шлюб та проживали разом за однією адресою.

Згідно наданої суду копії посвідчення серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобльській АЕС у 1990 році (категорія 1) був особою з інвалідністю та мав право на пільги та компенсації, встановлені ЗУ « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи».

Згідно акту обстеження сім`ї від 24.10.2023 року, складеного головним спеціалістом відділу соціальної політики та соціального захисту населення, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проведене обстеження сім`ї ОСОБА_2 , якому надаються соціальні послуги. Встановлено, що ОСОБА_2 ,. проживає разом із фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, ведуть спільне господарство, пов`язані спільним побутом. Та рекомендовано призначити компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на не професійній основі, ОСОБА_1 ..

Відповідно до записів в трудовій книжці заявниці ОСОБА_1 , судом встановлено, що останній запис про роботу заявниці зроблений 27.07.2016 року

Таким чином судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_2 , заявниця не працювала, самостійного прибутку не мала, здійснювала догляд за своїм чоловіком ОСОБА_2 , і досягла пенсійного віку.

Оцінюючи надані суду докази, суд вважає їх достовірними, належними та такими, що підтверджують доводи заявниці, викладені в поданій заяві і факт перебування заявниці ОСОБА_1 ,, на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , оскільки на час смерті ОСОБА_2 , остання разом з ним проживала, вела спільне господарство, здійснювала догляд за хворим чоловіком, була безробітною, і доходи ОСОБА_2 , були постійним і основним джерелом її засобів до існування, а також досягла пенсійного віку, тому існують підстави для встановлення факту перебування заявниці на утриманні ОСОБА_2 , та задоволення заявлених вимог.

Встановлення факту спільного проживання потрібно заявниці для оформлення пенсії в зв`язку із втратою годувальника, тобто має наслідком виникнення, зміну та припинення пенсійних правовідносин .

Відповідно до п. 7 ст. 294 ЦПК України понесені заявником судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605.60 грн., заявниці не відшкодовуються та покладаються на заявницю.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 293-294, 315-316 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Вимоги за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, , юридична адреса: 49000 вул. Набережна Перемоги, 26 м. Дніпро і Головне управління Пенсійного фонду в Львівській області, , юридична адреса: 79016 вул. Митрополита Андрея, м. Львів, про встановлення перебування особи на утриманні - задовольнити.

Встановити факт що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , перебувала на утриманні свого чоловіка , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн. 60 коп., покласти на заявницю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16.05.2025 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 20.05.2025 року

Дата набрання законної сили: 17.06.2025 року