Справа № 643/4660/23
Провадження № 2/643/72/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судових засідань Ісоєва К.М., представника ОСОБА_1 - адвоката Руденка С.О., представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Тарасенко В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Руденка Сергія Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб Анна Ігорівна, про встановлення факту родинних відносин, визнання поважними причин пропуску строку, визнання права власності, позовом адвоката Тарасенко Віри Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб Анна Ігорівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності

ВСТАНОВИВ

1. Позовна заява ОСОБА_1 .

1.1. Зміст позовних вимог ОСОБА_1 .

Адвокат Руденко С.О., який дії в інтересах ОСОБА_1 , в остаточній редакції позову просить:

1) Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вінниця, є матір`ю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові.

2 Визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вінниця, та поновити строк для прийняття спадщини за правом спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові, ОСОБА_1 .

3) Визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_6 на:

- 1/2 частку 59/100 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- автомобіль Chyrolet Corvet, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- мотоцикл Harley-Davidson, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

1.2. Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був рідним братом ОСОБА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 були його син ОСОБА_2 та ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , стався інсульт, вона перебувала в комі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Через вказані обставини ОСОБА_4 не встигла прийняти спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки після спливу 4 місяців з моменту смерті ОСОБА_5 перебувала в комі.

ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкової трансмісії, проте нотаріус відмовив в цьому.

До складу спадщини входить вказане вище майно, яке є предметом позовних вимог.

1.3. Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 14.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.07.2023 клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб А.І. задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб А.І. належним чином завірену копію спадкової справи № 45/2022, що заведена після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня № 3» задоволено частково. Витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня № 3» наступну інформацію щодо стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : - період перебування у вказаному закладі охорони здоров`я (дата надходження на лікування, дата виписки або дата смерті, якщо смерть настала в закладі охорони здоров`я); - встановлений діагноз (діагнози); - причина смерті; - період, протягом якого ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному закладі охорони здоров`я, через стан здоров`я не була доступна продуктивному контакту (перебувала без свідомості, у комі тощо). В іншій частині клопотання відмовлено. Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у ОСОБА_2 повернуто без розгляду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.02.2024 у задоволенні клопотання адвоката Тарасенко В.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про залучення ОСОБА_3 до участі в справі в якості співвідповідача відмовлено.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.08.2024 клопотання адвоката Тарасенко В.Ю, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , про залучення ОСОБА_3 до участі в справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору задоволено. Залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до участі у даній справі. Прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 позовну заяву адвоката Тарасенко В.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб А.І., про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності. Об`єднано в одне провадження вимоги за вказаним вище позовами.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, її призначено до судового розгляду по суті.

Ураховуючи складність справи, суд, керуючись положеннями ч. 1 ст. 244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення.

1.4. Стислий виклад позиції учасників справи в ході судового провадження

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав у повному обсязі. Показав, що просить розглядати позовні вимоги у вказаній вище редакції.

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб А.І. в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала відзив на позовну заяву, в якій просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що позивач не має право на спадкування жодної долі у спадщині, яку б після смерті ОСОБА_5 могла б успадкувати померла матір позивача ОСОБА_4 , так як сама ОСОБА_4 не прийняла в встановлений чинним законодавством 6-місячний строк спадщину після смерті ОСОБА_5 . Крім того, частина житлового будинку є об`єктом самочинного будівництва, а мотоцикл Harley-Davidson спільним майном ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

1.5. Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно з довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану від 20.02.2008, 20.08.1976 зареєстровано шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_4 . Прізвище дружини змінено на ОСОБА_10 .

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 , складеного російською мовою, матір`ю « ОСОБА_1 » (російською мовою), ІНФОРМАЦІЯ_5 , є « ОСОБА_11 » (російською мовою), батьком - « ОСОБА_9 » (російською мовою).

Згідно з Свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_4 , складеним російською мовою, 05.05.1982 розірваний шлюб між « ОСОБА_9 » (російською мовою) та « ОСОБА_11 » (російською мовою). Після розірвання шлюбу колишній дружині присвоєне прізвище ОСОБА_12 (російською мовою).

Згідно з довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану від 20.02.2008, 23.01.1988 зареєстрований шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_4 . Прізвище дружини змінено на ОСОБА_14 .

Згідно з Свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_5 , складеним російською мовою, 10.12.1992 розірваний шлюб між « ОСОБА_13 » (російською мовою) та « ОСОБА_15 » (російською мовою). Після розірвання шлюбу колишній дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_12 » (російською мовою).

Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 18.10.2023, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином ОСОБА_4 .

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 08.07.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з експертного висновку від 19.10.2023, складеного Українським бюро лінгвістичних експертиз, прізвища « ОСОБА_16 / ОСОБА_16 » та « ОСОБА_17 /Дробіцька» є ідентичними. Вказаний висновок експерт зробив за наслідками дослідження наданих позивачем документів, копії яких долучені до матеріалів даної справи.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 .

Як вбачається з копії паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_4 , її прізвище російською мовою « ОСОБА_12 ».

Згідно з матеріалами спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб А.І., ОСОБА_1 08.07.2022 звернувся до вказаного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті рідного брата ОСОБА_5 за правом спадкової трансмісії відповідно до ст. 1276 ЦК України, оскільки спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб А.І. від 11.05.2023, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку в спадщині, що складається в тому числі з: 59/100 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ; автомобіля Chyrolet Corvet, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мотоцикла Harley-Davidson, реєстраційний номер НОМЕР_2 . В обґрунтування постанови нотаріусом зазначено, що заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1 подав як спадкоємець померлого ОСОБА_5 за правом спадкової трансмісії відповідно до ст. 1276 ЦК України, оскільки він є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 матері спадкодавця. ОСОБА_1 не подані необхідні документи, які б підтверджували родинні зв`язки ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_5 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через 7 місяців після ОСОБА_5 , не встигнувши прийняти спадщину. Доказів фактичного прийняття спадщини нею не надано. Також не надано документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.

Згідно з постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб А.І. від 08.01.2024, ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 .

1.6. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)) (постанова Великої Палати Верховного Суду 10.04.2024 у справі № 496/1059/18).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155) (постанова Великої Палати Верховного Суду 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Вказаний вище висновок Великої Палати Верховного Суду відносно того, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, узгоджується з останньою релевантною практикою Великої Палати Верховного Суду, викладеною зокрема в постанові від 10.04.2024 у справі № 496/1059/18.

У зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту Велика Палата Верховного Суду не розглядає інших доводів КОВ «Компанія «Садіра», зокрема щодо укладення договорів без погодження вищим органом ТОВ «Альфа-Аркадія» та щодо змови між директором ТОВ «Альфа-Аркадія» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц ).

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Положеннями ч. 2 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Положеннями ст. 1276 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

У постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 155/1584/18 зазначено, що спадкова трансмісія це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця, який не встиг реалізувати своє право на прийняття спадщини до його спадкоємців, тобто - перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця. Право на прийняття спадщини за трансмісією у разі його виникнення реалізується на загальних підставах, із урахуванням строків, встановлених статтею 1270 ЦК України. Спадщина може бути прийнята в порядку спадкової трансмісії після спливу строку для прийняття спадщини за письмовою згодою спадкоємців або в судовому порядку, якщо суд визнає причини пропуску цього строку поважними (частини друга, третя статті 1272 ЦК України).

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 676/47/21, законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

1.7. Висновки суду

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 - 18.05.2022.

ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкової трансмісії після ОСОБА_4 08.07.2022.

Таким чином, в передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_1 не подали заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Між тим, виходячи з приписів ст. 1276 ЦК України та висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 155/1584/18, реалізація права на прийняття спадщини (подання заяви про прийняття спадщини) в порядку спадкової трансмісії можлива виключно в межах строку для прийняття спадщини.

Ураховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 не є особою, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкової трансмісії у зв`язку із смертю спадкоємця першої черги ОСОБА_4 .

Посилання представника позивача на продовження строків прийняття спадщини до 10 місяців згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022 суд не приймає до уваги та відхиляє, оскільки Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 676/47/21 виснував, що «законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню».

Вирішуючи питання щодо належного та ефективного способу захисту прав ОСОБА_1 за таких обставин, суд керується таким.

ОСОБА_1 пред`явлені позовні вимоги про визнання поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини, поновлення вказаного строку та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом.

Між тим строки прийняття спадщини є нормами матеріального права, встановленими ЦК України. В зв`язку з наведеним у суду відсутні підстави застосовувати до правовідносин щодо строків прийняття спадщини норми процесуального права, якими передбачено можливість продовження або поновлення процесуальних строків в разі визнання причин їх пропуску поважними (ст. 127 ЦПК України).

Випадки, коли нормами ЦК України передбачено можливість захисту порушеного права після спливу визначених цим кодексом строків, прямо передбачені ЦК України так, згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Повертаючись до спірних правовідносин, суд зауважує, що положеннями ЦК України прямо передбачений спеціальний спосіб захисту прав спадкоємця в разі пропуску ним строків прийняття спадщини звернення до суду з позовом про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

На необхідності застосування вказаного способу захисту в тому числі у правовідносинах щодо спадкової трансмісії зауважив і Верховний Суд у згаданій вище постанові від 02.06.2021 у справі № 155/1584/18, зазначивши, що спадщина може бути прийнята в порядку спадкової трансмісії після спливу строку для прийняття спадщини за письмовою згодою спадкоємців або в судовому порядку, якщо суд визнає причини пропуску цього строку поважними (частини друга, третя статті 1272 ЦК України).

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 у даній справі може бути звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

І виключно в разі задоволення судом позовної вимоги про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини, він має можливість реалізувати право на прийняття спадщини та набути статусу спадкоємця померлої особи.

При цьому визнання поважними причин пропуску строку для прийняття спадщини, виходячи з вказаних вище положень законодавства України, не може бути самостійним способом захисту прав спадкоємця. Зазначена обставина, в разі її встановлення, є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно, виключно в межах вирішення спору про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд може надавати оцінку питанням наявності або відсутності поважних причин пропуску строку для її прийняття.

Проте ОСОБА_1 вимогу при визначення додаткового строку для прийняття спадщини не пред`являв, у зв`язку з чим суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), не вирішує питання щодо наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини та не надає оцінку доказам ОСОБА_1 , наданим на підтвердження вказаної обставини.

Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту, а саме визнання поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини, поновлення вказаного строку та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, не передбачений чинним законодавством України та не узгоджується з вимогами справедливості, добросовісності та розумності цивільного судочинства з огляду на таке.

Умовою визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом або заповітом, є встановлення судом факту прийняття особою спадщини. Адже виключно з вказаною обставиною, а саме фактом прийняття спадщини спадкоємцем, чинне законодавством пов`язує виникнення у спадкоємця права на спадкове майно.

Між тим ОСОБА_1 спадщину в порядку спадкової трансмісії у встановлений законом строк не прийняв. Рішення суду про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини не ухвалювалось.

За таких обставин відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Виходячи з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, обрання позивачем неналежного (неефективного) способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

За таких обставин суд відмовляє в позові в частині позовних вимог про визнання поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини, поновлення вказаного строку та визнання за ОСОБА_1 права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Одночасно суд задовольняє позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з огляду на таке.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб А.І. від 11.05.2023, однією з підстав для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є недоведення факту родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Таким чином, вирішення позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин може мати значення для реалізації ОСОБА_1 своїх прав, зокрема права на спадкування.

Оскільки ОСОБА_1 пред`явлено окрему вимогу про встановлення факту родинних відносин, суд з метою забезпечення права позивача на доступ до правосуддя та справедливого вирішення даної справи, розглядає вказану вимогу по суті.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вказана ОСОБА_4 .

У повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть зазначено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, у прізвищі особи, щодо якої видані вказані вище витяги, відрізняється одна буква. Дата народження вказаної особи повністю співпадає.

При цьому з експертного висновку вбачається, що прізвища « ОСОБА_16 / ОСОБА_16 » та « ОСОБА_17 / ОСОБА_17 » є ідентичними.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, в тому числі експертний висновок, суд вважає доведеним факт родинних відносин між вказаними вище особами.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надано доказів, які б спростовували наявні докази щодо родинних відносин між вказаними вище особами.

За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих суду доказів та стандарту доказування «більшої переконливості», суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вінниця, є матір`ю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові, та задовольняє позов у вказаній частині позовних вимог.

2. Позовна заява ОСОБА_3 .

2.1. Зміст позовних вимог ОСОБА_3 .

Адвокат Тарасенко В.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_8 , просить:

1) Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 01.01.2004 по день смерті ОСОБА_5 .

2) Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину мотоциклу Harley-Davidson, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

2.2. Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

ОСОБА_3 проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 з початку 2002 року за адресою: АДРЕСА_1 . У період спільного проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 придбали мотоцикл Harley-Davidson, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Ураховуючи наведене, мотоцикл є об`єктом права спільної сумісної власності вказаних осіб. Відповідно, ОСОБА_3 має право на 1/2 частину вказаного мотоциклу. Інша 1/2 частина мотоциклу входить до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5 .

2.3. Стислий виклад позиції учасників справи в ході судового провадження

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх представник у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові ОСОБА_3 , підтримали в повному обсязі.

ОСОБА_3 показала, що проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 2000 року. В 2003 році в них народився син ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 у судовому засіданні показав, що є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Його батьки проживали однією сім`єю з 2002 року.

2.4. Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_7 , батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання від 08.07.2019, ОСОБА_18 зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Інформаційною довідкою з реєстру територіальної громади м. Харкова від 08.05.2023, станом на 18.10.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані за місцем проживання в тому числі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_19 .

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання від 18.03.2025, ОСОБА_18 з 27.03.2012 зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суду надані фотографії, на яких згідно з поясненнями учасників справи зображені ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є сусідом ОСОБА_3 , яку знає з 2000 року. ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_5 . У ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в 2003 році народився син ОСОБА_2 . Вказаних осіб вона знає як сім`ю - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 2000 року проживали однією сім`єю.

Згідно з письмовою заявою ОСОБА_21 , вона давно знайома з ОСОБА_3 та її померлим чоловіком ОСОБА_5 . З початку 2002 року ОСОБА_5 проживав однією сім`єю разом з ОСОБА_3 за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_5 12.01.1984 уклав шлюб із ОСОБА_22 . Вказаний шлюб розірваний 17.10.2002.

Відповідно до Довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Харківській області від 30.10.2023, мотоцикл Harley-Davidson, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 з 23.07.2013.

2.5. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України, яка розміщена в главі 8 цього Кодексу, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти (постанова Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 490/6060/15-ц).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

2.6. Висновки суду

Оцінюючи зібрані у справі докази і їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім`єю без шлюбу з 01.01.2024.

Крім пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вказана обставина підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, а саме фактом народження у вказаних осіб в 2003 році сина ОСОБА_2 , фактом реєстрації вказаних осіб за місцем проживання за однією адресою тривалий час, показаннями свідка ОСОБА_20 , сімейними фотографіями, письмовими поясненнями ОСОБА_21

Спірний мотоцикл Harley-Davidson, реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаний на ім`я ОСОБА_5 в 2013 році, тобто в період його проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_3 .

За таких обставин вказаний мотоцикл є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Чинним законодавством презюмується рівність часток чоловіка та дружини при поділі спільного майна подружжя.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину мотоцикла та задовольняє позовні вимоги в цій частині.

2.7. Розподіл судових витрат

ОСОБА_3 під час звернення до суду з позовом сплачений судовий збір у розмірі 2607, 10 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені в повному обсязі, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений останньою судовий збір в розмір 2607,10 грн.

Ураховуючи, що в позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання права власності відмовлено, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених останнім витрат по сплаті судового збору за вказані позовні вимоги.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов адвоката Руденка Сергія Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб Анна Ігорівна, про встановлення факту родинних відносин, визнання поважними причин пропуску строку, визнання права власності - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка селища міського типу Безлюдівка Харківського району Харківської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця, є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Харкова, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харкові.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позов адвоката Тарасенко Віри Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб Анна Ігорівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Харкова, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харкові, в період часу з 01.01.2004 року по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину мотоциклу «Harley Davidson», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені останньою судові витрати в загальному розмірі 2607,10 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 .

ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Суддя Д.А. Крівцов