ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 2212/953/12

Провадження № 22-ц/820/1103/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю прокурора Мельничук М.М.,

боржника ОСОБА_1 та його представника адвоката Ратушняка Ю.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Дунаєвецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Новоушицького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2025 року, суддя Олійник А.О., у справі за скаргою керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури, посадова особа, рішення якої оскаржується старший державний виконавець Дунаєвецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Совецький Денис Олегович, стягувач Новоушицька селищна рада, боржник ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними, скасування рішення (повідомлення) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

В березні 2025 року прокурор звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дунаєвецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), (далі Дунаєвецький ВДВС), Совецького Д.О. щодо повернення 13 лютого 2025 року без прийняття до виконання виконавчого документа, виданого 11 січня 2013 року Новоушицьким районним судом Хмельницької області у справі №2212/953/2012; скасувати рішення (повідомлення) старшого державного виконавця Дунаєвецького ВДВС Совецького Д.О. від 13 лютого 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, виданого Новоушицьким районним судом Хмельницької області 11 січня 2013 року у справі №2212/953/2012; зобов`язати Дунаєвецький ВДВС прийняти виконавчий лист Новоушицького районного суду Хмельницької області 11 січня 2013 року у справі №2212/953/2012 до виконання та розпочати примусове виконання рішення.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 26 грудня 2012 року у справі №2212/953/12 знесено самочинне будівництво: гараж, розміром 15 х 5,5 м, добудови до квартири, розміром 5,7 х 5,6 м та надбудову до квартири АДРЕСА_1 , за рахунок ОСОБА_1

04 лютого 2025 року Новоушицька селищна рада звернулася до Дунаєвецького ВДВС із черговою заявою про примусове виконання рішення суду.

19 лютого 2025 року селищна рада отримала повідомлення старшого державного виконавця відділу ДВС про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 лютого 2025 року, в якому зазначено, що рішення Новоушицького районного суду у справі № 2212/953/2012 не є рішенням зобов`язального характеру, відтак не зобов`язує боржника особисто знести самочинне будівництво.

Про вказане рішення органу ДВС 21 лютого 2025 року було повідомлено Кам`янець-Подільську окружну прокуратуру.

На переконання прокурора, дії державного виконавця не відповідають закону, оскільки стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає механізми виконання рішення суду, які не є вичерпними. Державний виконавець, зокрема, наділений правом залучати, в разі потреби, до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання. Авансування таких витрат зобов`язаний здійснити стягувач з подальшим стягненням їх з боржника.

Таким чином, виконання рішення суду про знесення самочинного будівництва може бути проведено без участі боржника, зокрема, із залученням в установленому порядку інших осіб для виконання рішення суду.

Оскаржуване повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання створює негативні наслідки для стягувача у вигляді невиконання рішення суду в частині знесення самочинного будівництва.

Крім того, у повідомленні старшого державного виконавця відсутній підпис та не проставлена печатка.

Ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2025 року скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Дунаєвецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Совецького Дениса Олеговича щодо повернення 13 лютого 2025 року без прийняття до виконання виконавчого документа, виданого 11 січня 2013 року Новоушицьким районним судом Хмельницької області у справі №2212/953/2012. Скасовано повідомлення старшого державного виконавця Дунаєвецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Совецького Дениса Олеговича від 13 лютого 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, виданого Новоушицьким районним судом Хмельницької області 11 січня 2013 року у справі №2212/953/2012. Зобов`язано Дунаєвецький відділ державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції вирішити процесуальне питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, виданого Новоушицьким районним судом Хмельницької області 11 січня 2013 року у справі №2212/953/2012.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд зауважив, що державний виконавець дійшов помилкового висновку про те, що виконання конкретного рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, оскільки зміст рішення суду передбачає, зокрема, обов`язок ОСОБА_1 оплатити витрати, пов`язані зі знесенням споруд. Незважаючи на те, що рішення суду у даній справі не має зобов`язального характеру,однак це не свідчить, що воно не передбачає вжиття заходів примусового виконання рішень, оскільки боржник добровільно рішення суду не виконав.

В апеляційній скарзі начальник Дунаєвецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

На думку апелянта, резолютивною частиною остаточного рішення суду у даній справі не було зобов`язано боржника особисто знести самочинне будівництво, а лише вказано про знесення самочинного будівництва за його рахунок, отже це рішення не є рішенням зобов`язального характеру.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор вказав, що у виконавчому листі зазначено боржником ОСОБА_1 . Та обставина, що рішення у справі не має зобов`язального характеру, жодним чином не свідчить, що воно не передбачає вжиття заходів примусового виконання.

В судове засідання апелянт не з`явився, в письмовій заяві просив суд розглянути справу без його участі.

Прокурор в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав оскаржувану ухвалу суду.

Боржник та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу.

Стягувач в судове засідання не з`явився, просив провести розгляд справи за його відсутності, підтримав оскаржуване судове рішення.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 26 грудня 2012 року у справі №2212/953/12 частково задоволено позов прокурора Новоушицького району в інтересах Новоушицької селищної ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області, про знесення самочинного будівництва. Вирішено знести самочинне будівництво гараж, розміром 15 х 5,5 м, добудови до квартири, розміром 5,7 х 5,6 м та надбудову до квартири АДРЕСА_1 , за рахунок ОСОБА_1 . У задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено (а.с.7-11).

11 січня 2013 року Новоушицьким районним судом видано виконавчий лист у справі №2212/953/12 про знесення самочинного будівництва: гаража розміром 15 х 5,5 м, добудови до квартири, розміром 5,7 х 5,6 м та надбудови до квартири АДРЕСА_1 , за рахунок ОСОБА_1 (а.с.12).

23 січня 2013 року відкрито виконавче провадження №36145854 за вказаним виконавчим документом (а.с.15). Виконавчий лист неодноразово повертався органом ДВС без виконання, про що свідчать відмітки на ньому.

04 лютого 2025 року Новоушицька селищна рада звернулася до Дунаєвецького ВДВС із заявою про повторне прийняття виконавчого листа до виконання (а.с.16).

13 лютого 2025 року старший державний виконавець Дунаєвецького ВДВС Совецький Д.О. повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області у справі №2212/953/2012 не є рішенням зобов`язального характеру в частині знесення самочинного будівництва гаража, добудови до квартири, надбудови до квартири по АДРЕСА_2 (а.с.17-18).

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Статтею 447-1 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Право сторін виконавчого провадження та прокурора як учасника виконавчого провадження на оскарження рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, також передбачене частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Приписами статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 червня 2013 року, №5-рп/2013 у справі №1-7/2013, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень (пункт 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною 4 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Визначаючи, чи судове рішення (щодо вирішення спору по суті) підлягає примусовому виконанню, суди мають враховувати, що, за загальним правилом, примусовому виконанню підлягають усі судові рішення, які неможливо виконати без застосування заходів примусового виконання у виконавчому провадженні, зокрема, якщо боржник відмовляється добровільно виконати рішення суду на користь стягувача і поза межами виконавчого провадження в інший спосіб та порядок стягувач не може виконати таке рішення суду. В оцінці того, якому саме заходу примусового виконання відповідає зміст зверненого до виконання рішення суду, суду потрібно враховувати його суть та зміст (постанова Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі №439/1475/18).

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист був виданий на виконання рішення суду про знесення самочинного будівництва за рахунок відповідача ОСОБА_1 . Виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню судом не визнано, боржником у виконавчому листі, відповідно, визначено ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що ухваливши рішення про повернення виконавчого документу стягувачу, державний виконавець дійшов помилкового висновку про те, що виконання конкретного рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, оскільки зміст виконавчого листа передбачає, зокрема, обов`язок ОСОБА_1 відшкодувати витрати на знесення самочинних споруд, добудови та прибудови.

Суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що в разі, якщо державному виконавцю не зрозуміле рішення, порядок його виконання, тоді виконавець не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про роз`яснення рішення суду чи то про встановлення порядку виконання рішення. Сама по собі відсутність вказівки щодо покладення обов`язку по знесенню самочинного будівництва на ОСОБА_1 не вказує на неможливість застосування заходів примусового характеру при виконанні судового рішення, в тому числі у разі знесення самочинного будівництва безпосередньо не ОСОБА_1 , однак за його рахунок. Тобто, знесення будівництва в даній справі можливо як шляхом фінансування відповідних затрат боржником, так і безпосереднього проведення ним необхідних для знесення робіт.

При цьому, посилання апелянта на обставини, встановлені у постанові Верхового Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року у справі №560/17588/23 є необґрунтованим. Касаційним судом у наведеній справі не вирішувалося питання визначення боржника у виконавчому провадженні, порядку та способу виконання судового рішення у цивільній справі, оскільки вирішення такого питання не відноситься до компетенції суду адміністративної юрисдикції. У цій справі адміністративний суд розглянув виключно питання правомірності накладення штрафу державним виконавцем на боржника ОСОБА_1 за невиконання ним рішення суду, що не є тотожним вирішенню питання щодо порядку та способу виконання судового рішення у цивільній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції.

Суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, які брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Дунаєвецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Новоушицького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова