Житомирський апеляційний суд
Категорія 60 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/12581/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 21 листопада 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області). Просила стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на свою користь в порядку спадкування неодержану за життя її матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підвищення до пенсії у сумі 443 862, 65 грн.

Позов обґрунтований тим, що в справі №240/11195/20 рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року задоволений позов її матері ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити з 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 , як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Її мати ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя мати отримала виконавчий лист та було відкрито виконавче провадження №69225903. Спадкоємцем після смерті матері ( ОСОБА_2 ) стала вона ( ОСОБА_1 ). На виконання рішення суду відповідачем проведено донарахування коштів за період із 17 липня 2018 року на суму 443 862,65 грн, яка є несплаченою. З відповіді ГУ ПФУ в Житомирській області вбачається, що відповідач не збирається сплачувати їй кошти, як спадкоємцю матері. Вона успадкувала належну матері суму доплати до пенсії у тому розмірі, у якому спадкодавець мала право на її виплату на момент своєї смерті. Також у цьому позові міститься підтвердження, що позивач ОСОБА_1 не подавала іншого позову до того ж відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 21 листопада 2024 року позов задоволений. Стягнуто з ГУ ПФУ в Житомирській області на користь ОСОБА_1 неодержане за життя ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підвищення до пенсії в сумі 443 862,65 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ГУ ПФУ в Житомирській області подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати, а провадження у справі закрити.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що на розгляді Богунського районного суду м.Житомира перебувала цивільна справа №295/10122/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів. У цивільній справі №295/10122/24 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь в порядку спадкування недоотриману за життя її матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , доплату до пенсії згідно з постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в справі №240/11195/20 в сумі 443 862,65 грн. У обґрунтування вимог посилалася на те, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду 11 травня 2021 року в справі №240/11195/20 задоволений позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 , як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону №796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Після смерті матері позивач прийняла спадщину. У відповідь на запит позивача щодо виплати заборгованості за пенсійними виплатами ОСОБА_2 , відповідач листом повідомив про те, що у разі зміни сторони виконавчого провадження у справі №240/11195/20 та визнання позивача стягувачем у такій справі, буде проведена виплата нарахованих сум пенсій за такими рішеннями, при надходженні відповідного фінансування. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19 листопада 2024 року в справі №295/10122/24 за цивільним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів позовні вимоги задоволені. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування недоотримані ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійні виплати згідно з перерахунком за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в справі №240/11195/20 в розмірі 443 862,65 грн. Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 листопада 2024 року в справі №295/10122/24 набрало законної сили 20 грудня 2024 року. За таких обставин, рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 21 листопада 2024 року в цій справі №295/12581/24 знову вирішений спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що вже вирішений раніше у цивільній справі №295/10122/24. Отже, Богунським районним судом м.Житомира двічі ухвалено рішення між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих самих підстав.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.64-66). Від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло письмове клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8).

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про укладення шлюб (а.с.6).

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивач фактично прийняла спадщину після померлої матері, так як проживала та була зареєстрована з спадкодавцем на день смерті останньої, і Овруцькою державною нотаріальною конторою Дрозд Г.В. видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після померлої матері, що підтверджується довідкою Овруцької державної нотаріальної контори від 15 травня 2024 року №998/02-14 (а.с.7).

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в справі №240/11195/20 задоволений позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити з 17 липня 2018 року нарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Із розрахунку суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі 10 ОСОБА_2 убачається, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в справі №240/11195/20 ГУ ПФУ в Житомирській області нарахована доплата до пенсії на загальну суму 443 862,65 грн за період із 17 липня 2018 року по 30 червня 2022 року (а.с.20).

Як вже зазначалося вище, в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19 листопада 2024 року в справі №295/10122/24, яке набрало законної сили 20 грудня 2024 року, стягнуто з ГУ ПФУ в Житомирській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування недоотримані ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійні виплати згідно перерахунку за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в справі №240/11195/20 в сумі 443 862,65 грн.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша ст.16 ЦК України).

Водночас повторне звернення до суду з тотожними вимогами суперечить принципу правової визначеності.

Відповідно до змісту пунктом 3 частини першої ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, предмет та підстави, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Отже, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили, та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі №320/9224/17 зазначено, що «за пунктом 3 частини першої ст.255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №761/7978/15-ц зазначено, що «необхідність застосування пункту 3 частини першої ст.255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, у яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (ст.223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, предмет та підстава спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, предмет та підстави спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року в справі №522/8873/22, від 18 жовтня 2023 року в справі №404/6883/18 та інших.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19 листопада 2024 року в справі №295/10122/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області про стягнення коштів задоволений. Стягнуто з ГУ ПФУ в Житомирській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування недоотримані ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійні виплати згідно з перерахунком за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в справі №240/11195/20 в сумі 443 862,65 грн. Рішення набрало законної сили 20 грудня 2024 року.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі №295/12581/24 до відповідача ГУ ПФУ в Житомирській області позивач ОСОБА_1 подала тотожний позов, тобто повторно пред`явила позов із тим же предметом та з тих же підстав, що розглянутий у справі №295/10122/24 між тими ж сторонами та рішення у якій набрало законної сили.

Колегія суддів, проаналізувавши зміст рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 листопада 2024 року в справі №295/10122/24 та зміст оскарженого рішення в цій справі від 21 листопада 2024 року доходить висновку, що сторони, підстави та предмет позову в справі, яка переглядається, є тотожними із сторонами, предметом та підставами позову в справі №295/10122/24, в якій вже ухвалено судове рішення, що набрало законної сили. Внаслідок зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами у різних справах ухваленні рішення між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, що у разі їх виконання призведе до подвійного безпідставного стягнення з органу пенсійного фонду на користь ОСОБА_1 однієї і тої ж суми 443 862,65 грн двічі, що допущено бути не може.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Суд першої інстанції в порушення норм процесуального права, а саме, пункту 3 частини першої ст.255 ЦПК України, за наявності судового рішення від 19 листопада 2024 року, яке наразі вступило в законну силу, та яким вирішений спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у цій справі, ухвалюючи рішення у цій справі від 21 листопада 2024 року помилково вирішив спір між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав повторно, хоча слід було закрити провадження у справі.

Ураховуючи те, що набрало законної сили рішення суду від 19 листопада 2024 року в справі №295/10122/24, ухвалене щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі від 21 листопада 2024 року та закриття провадження на підставі пункту 3 частини першої ст.255 ЦПК України та частини першої ст.377 ЦПК України.

Колегія суддів звертає також увагу, що частиною другою ст.256 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 29 липня 2024 року в справі №161/19671/23.

Відповідно до змісту частини першої ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст.255 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.255,259,268,367-368,374,377,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 21 листопада 2024 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 12 травня 2025 року.

Головуюча Судді: