ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1706/23 Номер провадження 22-ц/814/727/25Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Одринської Т. В., Пікуля В. П.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2024 року у складі судді Турченко Т. В.

по справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві, у якій просив суд визнати протиправними дії, які полягали у не направленні ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2023 ВП №73146705 та стягнення з нього всієї суми заборгованості, хоча заборгованість є солідарною із ОСОБА_2 ; зобов`язати Київський ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати постанову про відкриття провадження від 25.10.2023 ВП №73146705 та повернути йому стягнені грошові кошти в сумі 9 084,91 грн.

Скарга мотивована тим, що 30.03.2023 Київським районним судом м. Полтави видано судовий наказ про солідарне стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території станом на 01.03.2023 у розмірі 7 977,53 грн та по 134,20 грн судового збору з кожного. Даний судовий наказ набрав чинності 26.05.2023.

Після набрання судовим наказом чинності КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради направлено до Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) заяву про примусове виконання судового наказу та копію судового наказу, проте в заяві було вказано про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , тобто, ОСОБА_2 взагалі не зазначено в даній заяві.

25.10.2023 старшим державним виконавцем Ткаченко М. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73146705 про стягнення заборгованості в розмірі 7 977,53 грн солідарно та судових витрат 134,20 грн з кожного та стягнення 811,18 грн виконавчого збору, а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, в якій зазначено суму до стягнення в розмірі 162 грн.

Проте, в даних постановах вказано, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

27.10.2024 старшим державним виконавцем Ткаченко М. С. стягнуто повністю всю заборгованість із ОСОБА_1 та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 73146705.

15.11.2023 Київським районним судом винесено ухвалу, якою скасовано судовий наказ від 30.03.2023 по справі № 552/1706/23.

24.07.2024 він звернуся з письмовим запитом до начальника Київського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міщаніна О. В., в якому просив надати йому документи, на підставі яких з нього було стягнуто кошти в сумі 9 050 грн.

До часу звернення з запитом, він жодних документів в межах ВП №37146705 не отримував, а тому 24.07.2024 він звернувся зі скаргою до Київського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на яку 15.08.2024 отримав відповідь про те, що всі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Вважає, що дії Київського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є протиправними, оскільки з нього були стягнуті кошти в повному обсязі, а не в солідарному порядку із ОСОБА_2 , по вул. Бабічів Яр він не зареєстрований та не проживавав, жодних постанов за адресою місця свого фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , він не отримував, а тому не мав можливості їх оскаржити. На подану скаргу від 24.07.2024, в якій він просив ВДВС скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та повернути кошти, відредаговано лише відпискою про те, що боржник повинен звернутися з цим питанням до суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що суд не знайшов жодних порушень чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про виконавче провадження», у діях суб`єкта оскарження.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у зв`язку із неотриманням копії судового наказу та постанови про відкриття виконавчого провадження, а також перебуванням на службі в лавах ЗСУ він не мав змоги вчасно звернутися для отримання правової допомоги та оскаржити судовий наказ та дії виконавчої служби.

Наголошує, що кошти до стягнення були присуджені солідарно із ОСОБА_2 , проте в порушення вказаного всі кошти були стягнуті лише з нього.

Крім того, у постановах державного виконавця невірно вказана адреса його проживання, оскільки по АДРЕСА_3 він ніколи не проживав та не був зареєстрований.

Зазначає, що на його скаргу про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та повернення стягнутих коштів він отримав лише формальну відписку та рекомендацію звернутися з вказаним питанням до суду.

Звертає увагу на те, що судовий наказ про стягнення коштів було скасовано ухвалою суду від 15.11.2023, а тому правова підстава для набуття грошових коштів в сумі 9 084,91 грн відпала.

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Київського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції М. Ткаченко М. С. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 30.03.2023 Київським районним судом м. Полтави видано судовий наказ у справі № 552/1706/23 про стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради заборгованості за оплату послуг станом на 01.03.2023 у розмірі 7 977,53 грн солідарно на особовий рахунок № НОМЕР_1 та стягнення судових витрат у розмірі з кожного по 134,20 грн (а. с. 19).

Судовий наказ набрав законної сили 26.05.2023 та 21.09.2023 був виданий стягувачу - КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради.

23.10.2023 КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради звернуло судовий наказ до примусового виконання, подавши до Київського ВДВС у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про його примусове виконання (а. с. 56).

Постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткаченко М. С. від 25.10.2023 відкрито виконавче провадження ВП № 73146705 з примусового виконання судового наказу № 552/1706/23, виданого 21.09.2023 Київським районним судом м. Полтави по стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «ЖЕО № 2» заборгованості в розмірі 7 977,53 грн солідарно та судових витрат - 134,20 грн (а. с. 57).

Цього ж дня виконавцем також винесено постанову про арешт коштів боржника та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 162 грн (а. с. 58, 106).

В порядку примусового виконання вказаного судового наказу стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради суму заборгованості 7 977,53 грн на особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий за адресою: АДРЕСА_1 , та частину судового збору 134,20 грн, а всього 8 111,73 грн, які надійшли на вказаний особовий рахунок 27.10.2023, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №№ 19510, 19511, 19513, 19514 від 27.10.2023 (а. с. 111-114).

Постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткаченко М. С. від 27.10.2023 виконавче провадження ВП № 73146705 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 59).

Після фактичного виконання судового наказу, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.11.2023 за заявою ОСОБА_2 скасовано судовий наказ у справі № 552/1706/23 та роз`яснено, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у спрощеному позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову (а. с. 35).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що в порядку судового контролю за виконанням судових рішень судовий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту та поновлення порушених прав.

Статтею 129-1 Конституції України та статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавець має діяти винятково в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі дотримуватися імперативних норм про компетенцію (права та обов`язки).

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону № 1404-VIII).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 2 червня 2016 року № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом частини першої статті 4 вказаного Закону № 1403-VIII діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону. Забороняється втручання державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших осіб у діяльність державного виконавця, приватного виконавця з примусового виконання рішень (стаття 5 Закону № 1403-VIII).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII).

За змістом пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Встановивши, що на виконанні у Київському ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебував судовий наказ Київського районного суду м. Полтави № 552/1706/23 від 30.03.2023, який на час виконання набрав законної сили та не був скасований, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця з примусового виконання чинного судового рішення відповідали вимогам Закону та права боржника при цьому порушено не було.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Місце проживання боржника ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 зазначено у судовому наказі № 552/1706/23 та відповідає інформації з Єдиного державного демографічного реєстру, яка була одержана судом 29.03.2023 у порядку частини восьмої статті 187 ЦПК України, що підтверджується також Довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 49833-2018 від 15.12.2018, доданої заявником до скарги на дії державного виконавця та спростовує доводи його апеляційної скарги в цій частині.

Зміна найменування назви вул. Желвакова на вул. Бабичів Яр на підставі рішення Полтавської міської ради від 19.05.2023 не впливає на визначення місця проживання боржника.

Виходячи з приписів статей 2, 3, 4, 7, пункту 4 розділу VI Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» задеклароване (зареєстроване) особою в установленому порядку місце проживання є офіційним, за яким здійснюється офіційне листування та інші комунікації з особою. Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування), тому посилання апелянта на іншу адресу місця проживання є безпідставним.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Судом встановлено та не спростовано доводами апеляційної скарги, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 73146705 від 25.10.2023 було надіслано боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом за зазначеною у судовому наказі № 552/1706/23 від 30.03.2023 офіційною адресою його місця проживання, тому він вважається належним чином повідомленим про наявність виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій.

Порядок виплати стягнутих грошових сум визначено статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до вимог якої грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Тобто зарахування коштів на рахунок виконавчої служби або приватного виконавця має тимчасової характер, після чого зараховані кошти підлягають перерахуванню на рахунок стягувача, який набуває право власності на відповідне майно.

Виконавча служба не набуває майно під час примусового виконання рішень, окрім стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження (стаття 42 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно, виконавча служба не є набувачем коштів, які стягуються під час примусового виконання судового рішення (крім зазначених витрат).

Факт перерахування коштів, стягнутих з боржника ОСОБА_1 на виконання судового наказу у сумі 8 111,73 грн, на рахунок стягувача - КП «ЖЕО № 2» підтверджується платіжною інструкцією № 19514 від 27.10.2023, тому вимоги скаржника щодо повернення йому коштів Київським відділом ДВС є необґрунтованими. Відповідні вимоги може бути пред`явлено до стягувача - КП «ЖЕО № 2», який є набувачем таких коштів, у порядку витребування майна або повороту виконання судового рішення.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З аналізу вказаних норм Закону № 1404-VІІІ слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Оскільки державний виконавець проводила виконавчі дії щодо примусового виконання судового рішення про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за судовим наказом № 552/1706/23 від 30.03.2023 та виконавче провадження ВП № 73146705 було закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону - у зв`язку з повним виконанням судового наказу до його скасування судом, стягнення державним виконавцем виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не суперечить вимогам Закону, а повернення відповідних сум можливо у порядку повороту виконання судового рішення, встановленому статтею 444 ЦПК України.

Встановивши відсутність порушень з боку державного виконавця під час виконання чинного на той час судового рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки оскаржувані рішення та дії були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника порушено не було.

При цьому, посилання в ухвалі на пропуск ОСОБА_1 строку для подання скарги на дії державного виконавця на висновки суду за результатами розгляду цієї скарги не впливає.

Подану заявником скаргу було розглянуто та вирішено судом по суті, тому доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального законодавства, зокрема, статей 449, 127 ЦПК України, у відповідності до вимог частини другої статті 376 ЦПК України не є підставою для скасування судового рішення, оскільки такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Київського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління юстиції перебувало також виконавче провадження ВП № 73146229 про стягнення заборгованості за судовим наказом № 552/706/23 із солідарного боржника ОСОБА_2 , яке було закінчено 17.11.2023 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку із скасуванням судового наказу, тому твердження апелянта про проведення виконання лише відносного одного із солідарних боржників є безпідставним.

Солідарний обов`язок полягає у тому, що повне або часткове виконання може бути здійснено одним із солідарних боржників, який у такому разі набуває права кредитора по відношенню до інших боржників у розмірі стягнення, що перевищує його частку у солідарному зобов`язанні та має право зворотної вимоги (регресу) до кожного з решти солідарних боржників у рівних частках, на що вказав і суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, вірно пославшись на норми частини першої статті 543, статті 544 ЦК України.

Отже, стягнення суми заборгованості лише з одного із солідарних боржників - ОСОБА_1 відповідає вимогам закону та не свідчить про порушення виконавчою службою прав заявника.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін, оскільки судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування ухвали суду за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Т. В. Одринська

В. П. Пікуль