Провадження № 2/201/1407/2025

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 травня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Терновою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Університету митної справи та фінансів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг та штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 27 грудня 2024 року надійшла позовна заява Університету митної справи та фінансів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг та штрафних санкцій, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання освітніх послуг у розмірі 12 757,50 грн., пеню в розмірі 39 891,25 грн., 3% річних в розмірі 3 142,08 грн., інфляційні втрати в розмірі 10 050 грн., а всього 65 840,60 грн.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що Наказом Університету митної справи та фінансів від 10 серпня 2021 № 353кс ОСОБА_2 було зараховано із 01 вересня 2021 року за спеціальністю 061 студентом 1 курсу денної форми «Журналістика» на навчання за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб.

У день видання наказу про зарахування студента між університетом та ОСОБА_1 було укладено договір про надання освітніх послуг Університетом митної справи та фінансів для підготовки фахівців № 338.

За цим договором відповідач брав на себе обов`язки замовника під час надання освітньої послуги студентові. Протягом періоду із вересня 2021 року по вересень 2024 року студентові надавалася освітня послуга, визначена Договором від 10 серпня 2021.

Наказом університету від 16 вересня 2024 № 752кс студента було відраховано з університету через невиконання студентом індивідуального навчального плану. Указаний наказ ані студентом, ані відповідачем не оскаржувався.

Заборгованість за Договором від 10 серпня 2021 зберігається на даний час, що зумовлює звернення університету до суду.

Згідно з пунктом 2 Розділу III Договору від 10 серпня 2021 вартість освітньої послуги за 2021/2022 навчальний рік встановлено у розмірі 30 635 грн., за 2022/2023 навчальний рік встановлено у розмірі 30 635 грн. Така ж сума послуги була в 2023/2024 та 2024/2025.

За весь період існування заборгованості, згідно реєстру проводок за обліковим рахунком студента, часткові погашення заборгованості здійснювалися у наступні дати: 15 грудня 2023 року в розмірі 5 000,00 грн., 29 березня в розмірі 3 000,00 грн., 03 квітня 2024 року в розмірі 3 000,00 грн., 29 квітня 2024 року відбулося перенесення коштів з рахунку ОСОБА_3 на рахунок студента у розмірі 4 980,00 грн., 21 травня 2024 року в розмірі 20 000,00 грн., 03 липня 2024 року в розмірі 27 850,00 грн.

Таким чином, розмір основної заборгованості відповідача з оплати 2 семестру 2021/2022 навчального року, 1 та 2 семестру 2022/2023 навчального року та 1 та 2 семестру 2023/2024 начального року, станом на час звернення до суду, становить: 15 317,50 + 15 317,50 + 15 317,50 + 15 317,50 + 15 317,505 000,00-3 000,00 -3 000,00-4 980,00-20 000,00-27 850,00 = 12 757,50 грн.

Крім того позивачем нараховано пеню в розмірі 39 891,25 грн., 3% річних в розмірі 3 142,08 грн., інфляційні втрати в розмірі 10 050 грн.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 грудня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.27).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.28-29).

До суду 30 грудня 2024 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.28-29).

Ухвалою судді від 03 січня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Університету митної справи та фінансів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг та штрафних санкцій.(а.с.30-31).

Від представника позивача 21 травня 2025 року до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками та судові повістки по справі направлялися відповідачу на адресу його місця реєстрації, проте поверталися до суду без вручення адресату, з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Фактичні обставини встановленні судом.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що Наказом Університету митної справи та фінансів від 10 серпня 2021 № 353кс ОСОБА_2 було зараховано із 01 вересня 2021 року за спеціальністю 061 студентом 1 курсу денної форми «Журналістика» на навчання за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб. (а.с.18-19).

У день видання наказу про зарахування студента між університетом та ОСОБА_1 було укладено договір про надання освітніх послуг Університетом митної справи та фінансів для підготовки фахівців № 338. (а.с.20-21).

За цим договором відповідач брав на себе обов`язки замовника під час надання освітньої послуги студентові. Протягом періоду із вересня 2021 року по вересень 2024 року студентові надавалася освітня послуга, визначена Договором від 10 серпня 2021.

Наказом університету від 16 вересня 2024 № 752кс студента було відраховано з університету через невиконання студентом індивідуального навчального плану. Указаний наказ ані студентом, ані відповідачем не оскаржувався. (а.с.24).

Згідно з пунктом 2 Розділу III Договору від 10 серпня 2021 вартість освітньої послуги за 2021/2022 навчальний рік встановлено у розмірі 30 635 грн., за 2022/2023 навчальний рік встановлено у розмірі 30 635 грн. Така ж сума послуги була в 2023/2024 та 2024/2025. (а.с.20).

За весь період існування заборгованості, згідно реєстру проводок за обліковим рахунком студента, часткові погашення заборгованості здійснювалися у наступні дати: 15 грудня 2023 року в розмірі 5 000,00 грн., 29 березня в розмірі 3 000,00 грн., 03 квітня 2024 року в розмірі 3 000,00 грн., 29 квітня 2024 року відбулося перенесення коштів з рахунку ОСОБА_3 на рахунок студента у розмірі 4 980,00 грн., 21 травня 2024 року в розмірі 20 000,00 грн., 03 липня 2024 року в розмірі 27 850,00 грн. (а.с.25).

Таким чином, розмір основної заборгованості відповідача з оплати 2 семестру 2021/2022 навчального року, 1 та 2 семестру 2022/2023 навчального року та 1 та 2 семестру 2023/2024 начального року, станом на час звернення до суду, становить: 15 317,50 + 15 317,50 + 15 317,50 + 15 317,50 + 15 317,505 000,00-3 000,00 -3 000,00-4 980,00-20 000,00-27 850,00 = 12 757,50 грн.

Крім того позивачем нараховано пеню в розмірі 39 891,25 грн., 3% річних в розмірі 3 142,08 грн., інфляційні втрати в розмірі 10 050 грн. Детальний розрахунок штрафних санкцій надано в позові. (а.с.5-13).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

У частині 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно пунктів 1,4 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 ЦК України, регламентовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 627 ЦК України ,відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Заборгованість за Договором від 10 серпня 2021 зберігається на даний час, що зумовлює звернення університету до суду.

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Договору від 10 серпня 2021 предметом договору є надання Університетом студентові освітньої послуги у галузі вищої освіти за ступенем бакалавра за денною формою навчання у період із 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року.

Відповідач є стороною цього договору замовником освітньої послуги. Підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ Договору визначено, що Університет має право вимагати від відповідача своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановленому цим договором.

Пункт 3 розділу ІІ Договору встановлює, що відповідач зобов`язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановлених цим договором.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становила 122 540 грн. (30 635,00 грн. на навчальний рік).

Пункт 3 розділу ІІІ Договору визначає, що відповідач вносить плату при укладанні договору безготівково на рахунок Університету одноразово за рік або частинами по семестрах.

Здійснення плати за освітню послугу повністю або частково (по семестрах) має відбуватися у такі терміни: за весь рік або за першу половину навчального року до 01 вересня; за другу половину навчального року до 01 лютого.

Відрахування студента після завершення І навчального семестру 2023/2024 навчального року не звільняє відповідача від обов`язку оплатити освітню послугу, спожиту студентом протягом указаного навчального семестру.

Крім того, пункт 1 розділу IV Договору визначає, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цього договору сторони несуть відповідальність згідно із законом та цим договором.

Пункт 3 розділу IV Договору визначає, що за несвоєчасну оплату освітніх послуг за кожен день прострочення перерахування указаних коштів відповідач сплачує Університету пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь Університету митної справи та фінансів підлягають стягненню витрати по заборгованості за Договором від 10 серпня 2021 року № 338 про надання освітніх послуг, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог, які стосуються стягнення штрафних санкцій.

Розділом ІV договору визначено відповідальність сторін, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цього договору сторони несуть відповідальність згідно із законом та цим договором і за несвоєчасну оплату освітніх послуг за кожен день прострочення перерахування указаних коштів відповідач сплачує Університету пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Стаття 526 Цивільного кодексу України зазначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзац перший частини першої статті 530 Цивільного кодексу України вказує, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком позивача штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до взятих на себе відповідачем зобов`язань за договором, суд дійшов висновку про порушення останньою умов договору, у зв`язку з чим, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості, відтак позов є таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Університету митної справи та фінансів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг та штрафних санкцій задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Університету митної справи та фінансів () заборгованість за договором про надання освітніх послуг у сумі 12 757,50 грн., пеню в розмірі 39 891,25 грн., 3% річних в розмірі 3 142,08 грн., інфляційні втрати в розмірі 10 050 грн., а всього 65 840,60 грн

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Університету митної справи та фінансів () витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: Університет митної справи та фінансів (), м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, буд. 2/4.

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 22 травня 2025 року.

Суддя С.О. Демидова