П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 556/2827/24

Провадження № 22-ц/4815/591/25

Головуючий у Володимирецькому районному суді

Рівненської області: суддя Іванків О.В.

Рішення суду першої інстанції

(повним текстом) проголошено:

о 15 год. 25 хв. 06 лютого 2025 року

у селищі Володимирець Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

за участі: сторін та представника відповідача адвоката Гарилюка Олега Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гаврилюка Олега Васильовича на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що він не встиг своєчасно оформити спадкові права після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_3 , спадкоємцем якого він є за законом першої черги. Вважає причини пропуску строку на прийняття спадщини поважними, у зв`язку з чим просив визначити додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 лютого 2025 року позов задоволено.

Встановлено ОСОБА_1 , як спадкоємцю за правом представлення, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 додатковий тримісячний строк, який обчислюється з часу набрання рішенням суду законної сили..

У поданій через свого представника адвоката Гаврилюка О.В. апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права, просить його скасувати, відмовивши у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом правових позицій, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23, Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі №626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі №522/13476/23, від 25 лютого 2025 року у спарві №344/584/24, від 25 липня 2024 року у справі №748/2841/23, від 25 січня 2023 року у справі №676/47/21, від 21 червня 2023 року у справі №175/1404/19, від 16 серпня 2023 року у справі №520/15620/17, від 20 березня 2024 року у справі №545/1231/23, від 23 жовтня 2024 року у справі №212/3555/23, Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15 і від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17.

Не погоджується із твердженнями суду про те, що перебування позивача у відрядженні за межами Рівненської області протягом часу із 09 лютого 2024 року по 23 березня 2024 року, а також його хвороба з 03 липня 2024 року по 08 липня 2024 року склали об`єктивну перешкоду, яка істотно утруднювала здійснення дій для прийняття спадщини. Так, залишено без уваги те, що зазначений період не охоплює всього проміжку часу для звернення до нотаріальної контори з 21 січня 2024 року по 22 липня 2024 року. Тобто обґрунтування поважності причин пропуску матеріально-правового строку за увесь час, визначений для прийняття спадщини, є помилковим. Тим більше, місце проживання і місце служби ОСОБА_1 знаходяться у межах однієї адміністративно-територіальної одиниці з місцем відкриття спадщини.

Вважає, що ці обставини свідчать про порушення принципу правової визначеності та є незаконним втручанням у права відповідача як спадкоємця, що прийняв спадщину.

Так само не згоден і з висновками про незначність пропуску строку для прийняття спадщини, а також і з посиланням на уведення в Україні воєнного стану як з підставами для продовження цього строку.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався, хоча про таке право роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , в зв`язку з чим після його смерті відкрилась спадщина у виді майна та майнових прав.

На час смерті ОСОБА_3 проживав самотньо (один) у будинку АДРЕСА_1 , що видно із довідки №457 від 23 липня 2024 року, яка видана Полицькою сільською радою Вараського району Рівненської області. Заповіту спадкодавець не склав.

Сторони у справі є спадкоємцями ОСОБА_3 , а саме - відповідач є спадкоємцем другої черги як рідна сестра спадкодавця, ОСОБА_1 , - спадкоємцем першої черги як син спадкодавця.

Ці факти вбачаються зі свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, свідоцтва про народження ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) серії НОМЕР_3 , свідоцтва про укладення нею шлюбу, свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 .

Тобто вони є спадкоємцями ОСОБА_3 за законом. При цьому ОСОБА_2 прийняла спадщину, а позивач - пропустив шестимісячний строк для її прийняття.

З Витягу про реєстрацію зі спадкового реєстру видно, що після смерті ОСОБА_3 14 червня 2024 року Володимирецькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №72577400 (нотаріальний №217/2024) за заявою ОСОБА_2 .

Встановлено, що ОСОБА_1 працює в Державній установі "Полицька виправна колонія (№76)" Міністерства юстиції України з 07 листопада 2023 року, що підтверджується довідкою №82 від 15 листопада 2024 року. Ця ж довідка засвідчує, що протягом часу з 12 лютого 2024 року по 22 березня 2024 року позивач проходив очну частину первинної професійної підготовки в Пенітенціарній академії України (м. Кам`янське Дніпропетровської області), у зв`язку з чим перебував у відрядженні за межами Рівненської області в період з 09 лютого 2024 року по 23 березня 2024 року.

Протягом часу з 03 липня 2024 року по 08 липня 2024 року ОСОБА_1 хворів та з огляду на це перебував на лікуванні, що вбачається із виписки з медичної карти.

Вважаючи, що строк звернення за прийняттям спадщини ним пропущено з поважних причин, у вересні 2024 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом в державну нотаріальну контору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості вимог позивача, оскільки перебування на державній службі в установі пенітенціарної системи, відрядження за межі області, а також правовідносини, що виникли з приводу введення воєнного стану в Україні, слід вважати поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

При цьому враховано, що пропущений ОСОБА_1 матеріально-правовий строк є нетривалим, адже шестимісячний строк для прийняття спадщини після її відкриття закінчився 22 липня 2024 року, тоді як 26 вересня 2024 року відповідний позов надійшов до суду.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 1216-1217, 1220, 1258, 1261-1262, 1266, 1268-1270, 1272 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 20 червня 2018 року у справі №643/1216/15-ц, вбачається, що в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення

Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/14 зазначено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Верховний Суд у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22 вказував, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Приходячи до переконання про скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги те, що наведені позивачем обставини, за яких пропущено строк для прийняття спадщини, не є поважними причинами для визначення відповідного додаткового матеріально-правового строку.

Так, відповідно до ст.ст. 12, 76-78, 95 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між тим, як на підставу для задоволення вимог позивач покликається на те, що протягом часу із з 12 лютого 2024 року по 22 березня 2024 року він проходив очну частину первинної професійної підготовки в Пенітенціарній академії Україні, у звязку з чим перебував у відрядженні за межами Рівненської області з 09 лютого 2024 року по 23 березня 2024 року, а також на те, що протягом часу із 03 липня 2024 року по 08 липня 2024 року він хворів і при цьому перебував на лікуванні.

Звертається увага на те, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 тривав із 22 січня 2024 року по 22 липня 2024 року, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Строк з 09 лютого 2024 року по 23 березня 2024 року та з 03 липня 2024 року по 08 липня сумарно складає 49 днів (43 дні + 06 днів), а решту строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_1 перебував у межах Вараського району Рівненської області вдома і на службі. Тому обставини, на які вказує позивач, не пов`язуються з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, як спадкоємця, на прийняття спадщини, адже період у 49 днів не охоплює всього чи переважної частини шестимісячного строку.

Також не можна погодитися як з необгрунтованими із висновками суду про те, що як початок, так і закінчення строку прийняття спадщини позивачем відбувалось в умовах воєнного стану, а ця обставина також підтверджує наявність істотних, непереборних та вагомих перешкод для подання позивачем заяви про прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

Виходячи з правових позицій Верховного Суду і обставин справи, не можна погодитися і з урахуванням судом того, що пропуск строку на прийняття спадщини склав два місяці, тобто зайняв нетривалий період з дня закінчення шестимісячного строку і до дня звернення до суду з позовом.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення і прийняття постанови про відмову у позові відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що спонукало до неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гаврилюка Олега Васильовича задовольнити.

Скасувати рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 лютого 2025 року.

ОСОБА_1 відмовити в позові до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 20.05.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків