Справа № 468/509/25 Провадження № 2/478/219/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року. смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Іщенко Х.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Крюкової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «ПРОВАГРОІНВЕСТ» (далі ПАТ « ПРОВАГРОІНВЕСТ», позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.10.2021 року близько 20 год. 15 хв. на автодорозі Н-11 «Дніпро - Миколаїв» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Камаз 5320» з причепом, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням неповнолітнього ОСОБА_1 та транспортного засобу «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.

Відповідно до постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2021 року, ОСОБА_1 визнано винним в порушені правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та оскільки неповнолітній ОСОБА_1 не досяг 16-річного віку до адміністративної відповідальності було притягнуто його батька - ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Renault Duster», власником якого є ПСП «Корона» на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Провідна» (поліс № 06/6763922/1510/20).

Власник пошкодженого застрахованого автомобіля «Renault Duster» ПСП «Корона» звернулось до ПрАТ «СК «Провідна» (назву якого 12.01.2025 року було змінено на ПрАТ «ПРОВАГОІНВЕСТ» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилась 07.10.2021 року. Відповідно до Акту огляду ТЗ від 19.10.2021 року було складено рахунок на оплату ремонту ТЗ « С від 13.10.2021 року на суму 155656,09 грн.

На підставі зазначених документів ПрАТ «СК «Провідна» було складено страховий Акт на суму 155655,09 грн. та здійснено виплату на рахунок СТО, що підтверджено платіжною інструкцією № 047728 від 10.11.2021 року. Таким чином сума страхового відшкодування становить 155655,09 грн.

За такого, на думку позивача у нього виникло право отримати відшкодування шкоди від особи, яка є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 03.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності. Проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що він не згоден із вартістю відновлювального ремонту та просив застосувати наслідку пропуску строків позовної давності, оскільки з часу настання страхового випадку пройшло більше чотирьох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання.

Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 15.11.2021 року та встановлено судом, 07.10.2021 року близько 20 год. 15 хв. на автодорозі Н-11 «Дніпро - Миколаїв» неповнолітній ОСОБА_1 керуючі вантажним автомобіля «Камаз 5320» з причепом, державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та здійснив з`їзд на смугу зустрічного руху не надавши перевагу в русі автомобілю «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ПСП «Корона» під керуванням ОСОБА_2 , чим поруштв вимоги п. п. 2.3, 16.3 ПДД України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Вказаною постановою неповнолітнього ОСОБА_1 визнано винним в порушені правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та оскільки неповнолітній ОСОБА_1 не досяг 16-річного віку до адміністративної відповідальності було притягнуто його батька - ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія (власника) транспортного засобу - автомобіля «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована полісом ПрАТ «СК «Провідна» № 06/6763922/1510/20, діючий станом на 07.10.2021 року. В подальшому, 12.01.2025року було змінено назву юридичної особи з ПрАТ «СК «Провідна» на ПрАТ «СК «ПРОВАГРОІНВЕСТ». Застрахована сума (ТЗ) грн. - 333791, франшиза - 0. Особливі умови: витрати які відшкодовуються, - в межах 5 % від Страхової суми транспортного засобу та/або ДО, але не більше 50000 грн. по одному страховому випадку.

Враховуючі наявність Договору страхування Потерпілим (ПСП «Корона») 08.10.2021 року звернулось до ПрАТ «СК «Провідна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилась 07.10.2021 року.

Відповідно до Акту огляду (обстеження) транспортного засобу № від 19 жовтня 2021 року встановлено пошкодження транспортного засобу автомобіля «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Відповідно до Рахунку Рихтувально-малярних робіт страхових, виконаних ФОП ОСОБА_4 , вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , склала 155655,09 грн.

09.11.2021 року ПрАТ «СК «Провідна» було складено Страховий акт № за договором страхування наземних транспортних засобів КАСКО (розрахунок страхового відшкодування), згідно якого сума страхового відшкодування становить 155655,09 грн.

З матеріалів справи слідує, що 10.11.2021 року ПрАТ «СК «Провідна» на рахунок СТО (ФОП ОСОБА_4 , виконавця ремонтно-відновлювальних робіт), було перераховано суму страхового відшкодування в розмірі 155655,09 грн. (за договором добровільного стархування), що підтверджується платіжною інструкцією № 047728 від 10.11.2021 року.

Положеннями ст. 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно положень ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Положеннями ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно положень ст. 8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Згідно положень ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до вимог Цивільного кодексуУкраїни майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другоїстатті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених устатті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

З огляду на вказане суд дійшов висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених устатті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені устатті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першоїстатті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зістаттями 993 ЦК Українита 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Тобто, у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов`язок відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки(транспортним засобом) покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки - особу, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно п. 27 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Враховуючи наведене вище, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15.

Так, у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК Українитастаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, істаття 993 ЦК Українитастаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

З наведеного слідує, що страховик має визначений законодавством обов`язок з виплати страхового відшкодування в межах страхової суми.

Проте, суд зазначає, що визначальним у правовідносинах щодо відшкодування шкоди, окрім доведення вини завдавача шкоди та її причинно-наслідкового зв`язку з пошкодженням майна, які в даному випадку встановлені рішенням суду, є саме дійсний обсяг завданих збитків, розмір яких входить до предмету доказування у справі на підставі зібраних доказів, які мають бути оцінені судом у кожному конкретному випадку.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі Закон), проведення незалежної оцінки є обов`язковим у випадку завдання збитку, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів.

Згідно положень ст. 3 Закону, оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки мана, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України (ст. 9 Закону).

Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом міністерства юстиції України та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24 листопада 2003 року(далі Методика).

Згідно з п. 8.1. Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовується витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Відповідно до п. 1.6. Методики, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Заміна складових частин КТЗ призначається у разі, якщо їх фізичний знос не може бути усунений.

Пунктом 3.10. Методики встановлено, що фізичний знос несправного КТЗ (його складників) чи такого, який був у користуванні, підлягає усуненню за умов технологічної можливості та економічної доцільності їх відновлення, що враховується під час оцінки.

За змістом п. 8.5.3. Методики, рішення про заміну складових КТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або у разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту).

Відповідно до п. 4.3. Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

У випадку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, проведення незалежної оцінки є обов`язковим, при цьому вибір методу відновлювального ремонту: відновлення чи заміни складових частин, здійснює суб`єкт оціночної діяльності під час визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Наведені факти мають бути підтверджено звітом про оцінку КТЗ.

Проте, звіт про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля марки «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , в матеріалах справи відсутній, жодного підтвердження факту неможливості відновлення відповідно до технічних вимог або економічної недоцільності відновлення (ремонту) пошкоджених деталей немає.

Крім того, згідно акту огляду вищевказаного автомобіля від 19 жовтня 2021 року, в графі «характер пошкоджень» зазначено лише пошкоджені деталі без додаткових характеристик. Відсутня також фотофіксація пошкоджень вказаних деталей, необхідність їх заміні та фарбування. Відсутні документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту КТЗ при «Пошкодженні КТЗ», відсутність показника зносу деталей, які підлягають заміні при розрахунку вартості відновлювального ремонту, ціна запасних частин (до настання страхового випадку) згідно ремонтної калькуляції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі - Національний стандарт № 1, Стандарт). Відповідно до пункту 1 Національний стандарт № 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Відповідно до пункту 11 Національного стандарту № 1 оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості. Вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Згідно з пунктами 35, 38 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур. Для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: - витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); - дохідний; - порівняльний. Порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки. Пункти 16, 47 даного Національного стандарту № 1 визначають, що визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

В статті 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести розмір заподіяної шкоди. Єдиним законним доказом вартості нанесеного матеріального збитку є відповідний експертний висновок суб`єкта оціночної діяльності.

Вказані документи матеріали справи не містять. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження обгрунтованості вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу та вартості страхового відшкодування, яке значео перевищує вартість стахового відшкодування передбаченого договором добровільного страхування.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, за таких обставин, вимоги позивача є недоведеними, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Слід зазначити, що статями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина першастатті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Частиною п`ятою статті 261ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як було вище зазначено, при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

З матерів справи слідує, що ДТП (страховий випадок) відбулося 07 жовтня 2021 року (відшкодування матеріальної шкоди позивачем сплачено 10.11.2021 року). Отже, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з 07 жовтня 2021 року, коли у позивача виникло право звернення до суду із цим позовом позовом.

З вказаним позовом ПрАТ «ПРОАГРОІНВЕСТ» до суду звернулося 19 березня 2025 року, тоді як трирічний строк позовної давності сплинув 07 жовтня 2024 року.

На пропуск строку позовної давності та застосування наслідків пропуску строку позовної давності у своєї заяві також вказує і відповідач ОСОБА_1 .

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку що позивачем було пропущено строк позовної давності, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову про що відповідачем зазначено у поданій заяві, а тому у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав (у зв`язку) із пропущенням ними строків позовної давності.

Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволені позовних вимог, суд відносить судові витрати по сплаті судового за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду з даним позовом розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 253, 261, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст. 22, 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ПРОВАГРОІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06.05.2025 року.

Відомості про сторони:

позивач - Приватне акціонерне товариство «ПРОВАГРОІНВЕСТ», місце знаходження: 03049, м. Київ, просп. Повітряних Сил, буд. № 25, .

відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3

Суддя: Х.В. Іщенко