Справа № 275/763/22
УХВАЛА

28 травня 2025 року селище Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Миколайчука П.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгаленко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Шевченко Марини Сергіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянина України, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Шевченко М.С. просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянина України. Вказане подання мотивує тим, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження №74493221, за яким боржник ухиляється від сплати заборгованості, на виклики державного виконавця не реагує, у зв`язку з чим виконавець просить обмежити боржника у праві виїзду за кордон.

На підставі ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає справу.

У судове засідання приватний виконавець не з`явилася, в прохальній частині подання вказала про розгляд справи без її участі.

Судовий розгляд здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що не суперечить правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши подання та додані до нього документи, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Шевченко М.С. знаходиться зведене виконавче провадження №74493221 по стягненню з ОСОБА_1 грошових коштів, за виконавчим листом, виданим 20.10.2023 Брусилівським районним судом Житомирської області у справі № 275/763/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.05.2018 у розмірі 18 724,66 грн; судового збору у розмірі 2 481 грн.

29.03.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74493221, а також постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

05.08.2024, з метою забезпечення реального виконання рішення, винесено постанову про арешт майна боржника ВП № 74493221, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження. Відомості про обтяження внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером обтяження 54192933 та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за номером обтяження 31228095.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.03.2024 ВП № 74493221 разом з іншими винесеними того ж дня виконавчими документами направлено боржнику рекомендованим поштовим відправленням № 06 009 0087 94 39 за адресою, зазначеною у виконавчому документі АДРЕСА_1 . При цьому, згідно відповіді з ДМС, боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Надалі, поштове відправлення № 06 009 0087 94 39 повернулося на адресу офісу приватного виконавця як не вручене отримувачем, з відміткою АТ «Укрпошта» - «за закінченням терміну зберігання».

Згідно відповіді з ДФС України, у боржника, як фізичної особи-підприємця відсутні відкриті розрахункові рахунки.

На основі інформації, отриманої через систему АСВП в порядку електронного обміну інформацією з банківськими установами України, підключених до такого обміну, встановлено наявність у боржника відкритих рахунків в АТ «Універсал Банк», АТ КБ «Приват Банк». На підставі отриманої інформації винесено постанову про арешт коштів боржника від 19.03.2024 ВП № 74493221, яку направлено для виконання вищезазначеним банківським установам. Водночас, коштів не достатньо для повного виконання судового рішення.

До банківських установ направлено вимогу приватного виконавця від 21.03.2024 за вих. № 164 про отримання інформації щодо відкритих рахунків боржника та залишків коштів на відповідних рахунках, щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Листами з АТ «Укргазбанк» від 01.04.2024 за вих. № Бб-3611, АТ «Креді Агріколь Банк» від 29.03.2024 за вих. № 15610/1146, АТ «Ощадбанк» від 12.04.2024 за вих. № 46/12-11/46123/2024/БТ повідомлено про відсутність відкритих банківських рахунків на ім`я боржника. Листом з АТ «Пумб» від 01.04.2024 за вих. № 116/2853/19БТ повідомлено про наявність відкритого банківського рахунку на ім`я боржника, залишок коштів на якому складає 0,00 грн. на підставі отриманої інформації, винесено постанову про арешт коштів боржника від 15.04.2024 ВП № 74493221, яку направлено для виконання.

Згідно відповідей з ДПС України та ПФУ, боржник пенсію не отримує, інші джерела доходів відсутні.

Згідно відповіді з МВС України, дані про зареєстровані транспортні засоби за боржником відсутні.

Згідно інформації, отриманої з Єдиної уніфікованої системи сільськогосподарської техніки Держпродспоживслужби встановлено, що боржнику не належить сільськогосподарська техніка.

На підставі довідки з Національної комісії з цінних паперів та фондовому ринку від боржник значними пакетами акцій емітентів (5 відсотків і більше статутного капіталу) не володіє.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником нерухоме майно не зареєстровано.

Отже, в результаті вжитих заходів примусового виконання та виконавчих дій під час здійснення примусового виконання судового рішення встановлено відсутність достатніх для задоволення вимог за виконавчим документом коштів, відсутність належного боржнику рухомого, нерухомого та іншого майна. А, вжитими приватним виконавцем заходами не вдалось виявити достатньої суми коштів та іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення та, тим самим, виконати вказане рішення у повному обсязі.

Згідно відповіді з ДПСУ від 01.05.2025, ОСОБА_1 у період з 19.03.2024 по: 01.05.2025 неодноразово перетинала державний кордон на підставі паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 .

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно пункту 5 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб) - до виконання зобов`язань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (зі змінами та доповненнями), встановлений порядок звернення державного/приватного виконавця з поданням до суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну у разі невиконання боржником своїх зобов`язань.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Таким чином, порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано чинним законом на день його вирішення.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок повністю або частково у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Положеннями статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Право державного/приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання свого зобов`язання.

При цьому, саме по собі невиконання рішення суду не є належною підставою для застосування до боржника - фізичної особи обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки має бути доведено саме ухилення такої особи від його виконання, тобто вчинення умисних дій.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені законом саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує приватний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У справі, що розглядається встановлено, що звертаючись до суду з поданням, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Шевченко М.С. обґрунтовує таке подання тим, що в неї на виконанні знаходиться виконавче провадження, боржником у якому є ОСОБА_1 .

При цьому, доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу та його намірів ухилятися від виконання покладених на нього зобов`язань, приватним виконавцем не надано.

Суд звертає увагу на те, що долучені до подання копії матеріалів виконавчого провадження не свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішеннями обов`язків у виконавчих провадженнях в розумінні ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, надані копії документів виконавчого провадження не містять належних доказів про ухилення боржника від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

У матеріалах справи відсутні докази того, що боржник ухиляється від явки до приватного виконавця на його вимогу; не надає пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи в інший спосіб порушує вимоги законодавства про виконавче провадження.

В матеріалах подання відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що боржник взагалі був обізнаний про наявність відкритих виконавчих проваджень і необхідність погашення боргу, постанова про відкриття виконавчого провадження повернута з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Однак, наведені позиці ВС щодо направлення поштових повідомлень та оцінки причин їх невручення не тотожні достовірному факту обізнаності боржника з відкритим виконавчим провадженням.

Зважаючи на предмет розгляду даної категорії справ, саме приватний виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні, оскільки сама по собі наявність в провадженні приватного виконавця на виконанні виконавчих листів, не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

При цьому, у п. 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» п. п. 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (справа «Луордо проти Італії» п.96, справа «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» п. 35, справа «Рінер проти Болгарії» п. 121, справа «Стецов проти України п. 32).

Отже, ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

З урахуванням вимог ст.12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Таким чином, суд приходить до висновку, що приватним виконавцем до подання не було долучено достатніх та належних доказів, які б давали підстави вважати, що боржник ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ухиляється від виконання судового рішення, сам факт не виконання в добровільному порядку рішень судів, не може вважатися ухиленням від виконання чи перешкоджанням в їх виконанні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Шевченко М.С. є необґрунтованим та передчасним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Шевченко Марини Сергіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 28.05.2025.

Суддя П. В. Миколайчук