ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/477/25 Справа № 210/6587/23 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/6587/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гливук Марина Іванівна, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання непрацездатної дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рясний Владислав Денисович,

на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2024 року,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач ОСОБА_1 проживала сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 .

З травня 2023 року сімейні відносини позивача та відповідача фактично були припинені у зв`язку з різними поглядами на життя. З того часу вони не ведуть сумісного господарства, не підтримують жодних відносин. На даний момент малолітня дитина перебуває на утриманні матері і проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, в житті, вихованні та розвитку дитини ніякої участі не приймає, що ставить позивача у край скрутне матеріальне становище. Спільна дитина є дитиною-інвалідом та потребує постійного лікування.

Враховуючи викладене, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , щомісячно, аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на її утримання в розмірі частки від всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6000 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви, а саме з 30.11.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 30.11.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 6 000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рясний В.Д., просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір аліментів на утримання доньки та дружини з 1/4 до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісяця.

Зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що відповідач допомагає своїй хворій матері, яка не має жодного доходу та потребує матеріальної допомоги.

Крім того зазначає, що судом першої інстанції при винесенні рішення не було враховано, що у відповідача відсутнє власне житло та він орендує житло, на що витрачаються додаткові кошти.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ряснянська І.С., на апеляційну скаргу відповідача, в якому вона, з доводами, наведеними в апеляційній скарзі, не згодна, вважаючи винесене судом першої інстанції рішення по даній справі законним, обґрунтованим, та ухваленим без порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_4 (мати відповідача), ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не є пенсіонером та не є непрацездатною особою.

Окрім того, відсутність доходу у матері відповідача ніяк останнім не підтверджується. Ним не додано, зокрема, довідки за формою ОК-5 та ОК-7 або інших належних доказів, які підтверджували б викладені в апеляційній скарзі доводи.

Крім того зазначає, що у відповідача ОСОБА_2 є старший брат та батько, у котрих також є зобов`язання утримувати мати та дружину відповідно.

Спільна донька сторін по справі ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом та потребує постійного лікування та дорогих ліків, що підтверджується виписками з історії хвороби та формою індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів, копії яких містяться в матеріалах справи. Позивач на даний час перебуває у декретній відпустці.

Оскільки, донька нерозривно пов`язана з матір`ю, позивач не має змоги працевлаштуватися та отримувати дохід. Донька ОСОБА_5 потребує постійного пильного нагляду та матеріальної допомоги, зокрема, на харчування, одяг, ліки, медичне обстеження та періодичне стаціонарне лікування, натомість, відповідач в матеріальному забезпеченні доньки участі не приймає, її життям не цікавиться, є особою працездатного віку, не має будь-яких обмежень до працевлаштування, що характеризує його майновий стан, а також вказує на можливість надання матеріальної допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , про що 29 липня 2022 року складено відповідний актовий запис №250, батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_3 , актовий запис №250 від 29.07.2022 року. Батько ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10-11).

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади №2023/003505617 від 05.05.2023, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно Виписки з історії хвороби №16467, патологічні симптоми у новонародженої ІНФОРМАЦІЯ_2 : підвищена нервово-рефлекторна збудливість, асфіксія в анамнезі та вакуум екстракція на фоні множинних вад розвитку (а.с.13).

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №00082, діагноз ОСОБА_6 2021 року народження: стан після усунення коартації аорти, звуження легеневої артерії (13.01.2022), множинні дефекти мажшлуночкової перегородки (перимембранозний та трабекулярний), дефект міжпередсердної перегородки вторинний, функціонально двостулковий нестенозований аортальний клапан з мінімальною аортальною недостатністю. Виписка містить перелік медичних сліджень та лікування (а.с.14-16).

За Формою індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів №72 від 12.08.2022 року, дитина-інвалід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має клініко-функціональний діагноз та код за МКХ-10 ВВС. Корекція коарктації аорти Q 21.0 (а.с.17-18).

Витрати позивача ОСОБА_1 на правову (правничу) допомогу в розмірі 6 000 гривень підтверджуються Договором про надання правовничої допомоги №25/10/23 від 25.10.2023; Актом прийому-передачі наданих послуг по Договору про надання правничої допомоги №25/10/23 від 25.10.2023; Квитанцією №01 від 09.11.2023; ордером про надання правничої (правової) допомоги серії АЕ 1234385 від 17.11.2023; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №5389 від 08.04.2022 (а.с.19-24).

Відповідно Довідки, виданої ОСОБА_2 28.09.2023року №1916 Військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_2 з 01.08.2023 по теперішній час (а.с.41).

Згідно Витягу з наказу №188 мтд від 04.12.2023, ОСОБА_2 вибув у службове відрядження до військової частини НОМЕР_3 -ІІ ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » з 03 грудня 2023 року (а.с.40, 57).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивачперебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому, потребує матеріальної допомоги від батька дитини, який має можливість надавати таку допомогу, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та поданих позивачем доказах.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Визначаючи частку заробітку (доходу) батька дитини ОСОБА_2 , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд першої інстанції, врахував, що відповідач є працездатною особою, має стабільний заробіток, наявності у нього на утриманні інших непрацездатних осіб не встановив, а також те, що спільна донька сторін по справі ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом та потребує постійного лікування та дорогих ліків, що підтверджується виписками з історії хвороби та формою індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, а тому дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір відповідає положенням частини п`ятої ст.183 СК України.

При цьому слід зазначити, що батько зобов`язаний забезпечити достатній та гармонійний розвиток дитини в межах своїх можливостей, а не в розмірі аліментів, який дорівнює законодавчо визначеному їх мінімуму, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки, право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).

Відповідно положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів дійсної неспроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 чи зміни його матеріального стану, яка не працює до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку, саме у визначеному позивачем розмірі, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про наявність на утриманні відповідача матері, не є доведеними, оскільки, матеріали справи не містять доказів її непрацездатності, враховуючи її вік, та необхідність отримання нею матеріальної допомоги, а також доказів перебування її саме на утриманні відповідача.

Наявність в матеріалах справи копії медичних виписок матері та квитанцій про перерахування (двічі) коштів матері, не свідчить про її перебування на утриманні сина, а лише про добропорядні сімейні відносини та періодичне лікування матері відповідача.

Твердження щодо наявності хвороби у матері відповідача та наявність в матеріалах справи довідки про амбулаторне лікування у сімейного лікаря із встановленим діагнозом лікаря не свідчать про хронічність захворювання та необхідність витрачати кошти кожного місяця саме протягом періоду виплат коштів на утримання дружини та дитини.

У матеріалах справи відсутні також належні і допустимі докази стосовно витрат відповідача, пов`язаних з орендою житла.

Наявні в матеріалах справи квитанції про сплату коштів за договором оренди не підтверджують реальність переказів грошових коштів орендодавцю.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рясний Владислав Денисович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повне судове рішення складено 12 травня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста